Справа № 161/547/19 	Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/482/20  Категорія: 3 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
02 червня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,
з участю :
секретаря судового засідання - Лимаря Р.В.,
представника позивача - Черьомухи О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка Ігоря Сергійовича, Державного підприємства «Сетам», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Онищук Ірина Петрівна, про визнання результатів електронних торгів у виконавчому провадженні недійсними, скасування свідоцтв про право власності, за апеляційною скаргою Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2020 року про забезпечення судових витрат,
                                       В С Т А Н О В И В:
       У січні 2019 року Закрите акціонерне товариство «Волинь-Лада» звернулось до суду із даним позовом.
       У лютому 2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Матвіїв В. М. заявив письмове клопотання про забезпечення судових витрат у справі шляхом зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суму у розмірі 28 000,00 грн для компенсації судових витрат відповідача ОСОБА_1 у разі відмови у задоволенні позову.
       Після подання уточненого клопотання представник ОСОБА_1 наголошував на тому, що позивач знаходиться у стані припинення підприємницької діяльності, а отже його майновий стан не дозволить покрити судові витрати відповідача у разі відмови у задоволенні позову. На підставі наведеного просив суд зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 42073,00 грн для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну допомогу та інших витрат.
       Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2020 року заяву задоволено. Зобов`язано ЗАТ «Волинь-Лада» у строк до 20 березня 2020 року внести на депозитний рахунок Луцького міськрайонного суду Волинської області грошову суму у розмірі 42073,00 грн, як захід забезпечення судових витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, та надати оригінал відповідного платіжного документу суду.
       Не погоджуючись із даною ухвалою суду, ЗАТ «Волинь-Лада» подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом першої інстанції ухвалено оскаржуване судове рішення щодо визначення розміру судових витрат із порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим просить скасувати ухвалу суду в частині визначення розміру судових витрат, які поніс та може понести відповідач ОСОБА_1 , як помилкову та направити справу для продовження розгляду.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 вказує на необґрунтованість апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною. 
       Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
       Задовольняючи заяву про забезпечення судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що майновий стан позивача може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові, а тому існують обґрунтовані підстави для вжиття заходів забезпечення судових витрат.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
       Частиною четвертою статті 135 ЦПК України визначено, що як захід забезпечення судових витрат суд з урахуванням конкретних обставин справи має право за клопотанням відповідача зобов`язати позивача внести на депозитний рахунок суду грошову суму для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правничу допомогу та інших витрат, які має понести відповідач у зв`язку із розглядом справи (забезпечення витрат на професійну правничу допомогу).
Таке забезпечення судових витрат застосовується, якщо: 1) позов має ознаки завідомо безпідставного або інші ознаки зловживання правом на позов; або 2) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.
Таке забезпечення судових витрат також може бути застосоване, якщо суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові.
Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.
Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Однак, сторонами у справі таке клопотання не було заявлено.
       Як вбачається з матеріалів справи, цивільна справа розглядається тривалий час - понад один рік.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ЗАТ «Волинь-Лада» знаходиться в стані припинення юридичної особи, має невиконані грошові зобов`язання перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», щодо нього відкрите відповідне виконавче провадження з примусового виконання судового рішення про стягнення боргу. З протоколу №1 загальних зборів ЗАТ «Волинь-Лада» від 18.12.2009 р. вбачається, що зборами було прийнято рішення про ліквідацію даного товариства через його незадовільний фінансовий стан. З листа ПАТ «ПриватБанк» від 30.02.2012 р. слідує, що позивач має низьку активність платників, тому укладений між банком та позивачем договір від 22.03.2007 р. про прийом платежів в касах банку на користь ЗАТ «Волинь-Лада» для банку має негативну рентабельність і він розірваний останнім в односторонньому порядку.
Наведені обставини підтверджують, що майновий стан позивача може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування судових витрат відповідача у випадку відмови у позові, а тому існують обґрунтовані підстави для вжиття заходів забезпечення судових витрат.
Питання присудження компенсації, визначення її розміру належить до компетенції суду. Тому саме судом у межах справи мають вирішуватися інші питання щодо сум, внесених на депозитний рахунок суду, зокрема й питання повернення таких коштів у випадку, коли підстава їх перебування на рахунку відпала.
На обґрунтування суми коштів на забезпечення судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги представником відповідача надано детальний розрахунок, який не спростовано позивачем.
Отже, апеляційний суд вважає, що заявлене клопотання стосовно внесення грошових коштів на депозитний рахунок у даній справі не обмежує прав сторін та не порушує вимог чинного законодавства, оскільки як встановлено ч.7 ст.135 ЦПК України, у випадку задоволення позову суд ухвалює рішення про повернення внесеної суми позивачу, а у випадку відмови у позові, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду - про відшкодування за її рахунок витрат відповідача повністю або частково, в порядку, передбаченому статтями 141, 142 цього Кодексу. Невикористана частина внесеної позивачем суми повертається позивачу не пізніше п`яти днів з дня вирішення питань, зазначених у цій частині, про що суд постановляє ухвалу.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про забезпечення судових витрат, оскільки між сторонами дійсно існує спір, а забезпечення таких витрат має за мету до вирішення справи по суті усунути можливість ускладнення виконання рішення суду.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи дану ухвалу, суд першої інстанції перевірив обставини справи, факти які мають значення для справи, пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду щодо витрат на правничу допомогу, з`ясував обсяг вимог, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.
       Керуючись ст. 135, 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, суд
                П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 березня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
        
Головуючий

Судді