ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/648/20 Справа № 216/1259/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сидорак В. В. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 травня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.,

за участю:
особи, що притягується
до адміністративної відповідальності,                          ОСОБА_1 ,
захисника                                                         Білея Ю.О.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 травня 2020 року водій ОСОБА_1 27 лютого 2020 року о 10 год. 45 хв. в м. Кривому Розі, Центрально-Міський р-н, по вул. Кобилянського керував транспортним засобом ВАЗ 21124, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження по справі.
Обґрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що копію оскаржуваної постанови отримав 12 травня 2020 року та у зв`язку з державним карантином було обмежено можливість пересування.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує, що в нього не було ознак наркотичного сп`яніння, від керування транспортним засобом його не усували. Зазначає, що відмовився від огляду, так як поспішав до доньки, що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_2 . Звертає увагу, що протокол складено з порушеннями, оскільки в графі «до протоколу додаються» заначено лише про пояснення свідків, про відеозапис з бодікамери не зазначено, що на думку апелянта, свідчить на недопустимість зазначеного доказу. Вказує, що на відеозаписі відсутній час з 10.45 год по 11.10 год, тобто з моменту його зупинки до часу складання протоколу. 
Суд апеляційної інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку. 
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 04 травня 2020 року. З матеріалів слідує, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 12 травня 2020 року, апеляційна скарга останнім подана до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 21 травня 2020 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 12 травня 2020 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
Згідно ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти законне вмотивоване рішення.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.
Вказані положення кореспондують положенням п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
В той же час, як зазначено у п. 6 Розділу ІX Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
       Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп“яніння, наданими у суді першої інстанції поясненнями свідка ОСОБА_2 , а також відеозаписом з бодікамери поліцейського, з якого слідує, що ОСОБА_1 в присутності двох свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.
Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки наркотичного сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд в медичному закладі охорони здоров`я. 
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
Доводи ОСОБА_1 про те, що в нього не було ознак наркотичного сп`яніння та він не перебував у стані наркотичного сп`яніння, не заслуговують на увагу, спростовуються матеріалами справи, а саме рапортом поліцейського та відеозаписом з боді камери поліцейського. Окрім того, ОСОБА_1 інкримінується саме відмова від проходження відповідно до встановленого порядку медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу працівників поліції, а не керування транспортним засобом у стані наркотичного сп“яніння.
Що ж стосується посилання ОСОБА_1 про те, що його не відсторонили від керування транспортним засобом та працівники поліції не застосували тимчасове затримання його транспортного засобу, то слід зазначити, що вказані доводи не є тією безумовною підставою для визнання дій ОСОБА_1 такими, що не містять склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, який містить самостійні підстави для притягнення до адміністративної відповідальності, а саме за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, наркотичного сп`яніння.
Твердження ОСОБА_1 про те, що він був згоден пройти огляд в медичному закладі спочатку, проте потім відмовився, оскільки поспішав додому, мають місце, проте не є тією поважною причиною, яка перешкоджала ОСОБА_1 виконати усі необхідні дії, направлені на встановлення наявності або відсутності в нього стану наркотичного сп`яніння, оскільки дитина перебувала під наглядом тещі ОСОБА_1 , що підтвердив, як сам ОСОБА_1 , так і свідок ОСОБА_2 , а тому зазначені доводи не заслуговують на увагу.
В матеріалах справи відсутні та  ОСОБА_1 і його захисником Білєм Ю.О. під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09.11.2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1  є неприйнятними. 
Крім того, не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1  про те, що недопустимість відеозапису боді камери поліцейського як доказу, так як останній відсутні посиланні у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки як слідує з матеріалів справи зазначений відеозапис було витребовано судом за клопотанням захисника.
Те, що на відеозаписі з боді камери поліцейського відсутній час з моменту його зупинки до часу складання протоколу, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки в апеляційній скарзі не зазначено яким чином цей факт впливає на встановлені судом першої інстанції обставини справи та висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.
       Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову місцевого суду – без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 травня 2020 року.
Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 травня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП — залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                           С.І.Крот