У х в а л а        
13 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 527/2126/19
 
провадження № 61-5393 ск 20 
 
Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Полтавського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 ,                       до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,
ВСТАНОВИВ :
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом.
Свій позов ОСОБА_1 обґрунтував тим, що 09 вересня 2017 року в м. Глобине по вул. Центральній сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП)                       за участю автомобілів ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія                   ОСОБА_3 та автомобіля ВАЗ 217030, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали технічні пошкодження. 
Постановою Глобинського районного суду Полтавської області від 16 квітня 2019 року у справі № 527/2498/17 ОСОБА_3 визнано винною                           у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого                                статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Оскільки вказаними діями ОСОБА_3 завдала матеріальну шкоду власнику автомобіля ВАЗ 217030 ОСОБА_1 , яка згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 97 від 19 червня 2018 року склала суму у розмірі 62 938 грн 63 коп. ОСОБА_3 укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності з приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна», й відповідно                       до чинного законодавства ОСОБА_1 було подано відповідну заяву                        до страхової компанії, тому 19 червня 2019 року страховою компанією                  ОСОБА_1 було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі                            35 740 грн 42 коп. 
Таким чином, ОСОБА_1 було недоплачено матеріальну шкоду у розмірі                            27 198 грн 21 коп. 
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд достягнути                                                       зі ОСОБА_3 на його користь вартість завданої матеріальної шкоди у розмірі 27 198 грн 21 коп. та понесені судові витрати.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 19 грудня                 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду                 у розмірі 27 198 грн 21 коп.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 19 грудня                    2019 року скасовано, й ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання судових витрат
У березні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2  подав                           до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить постанову Полтавського апеляційного суду скасувати,  рішення Глобинського районного суду Полтавської області залишити в силі.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню. 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судовіправах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; 
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 102 грн.
Ціна позову у справі становить 27 198 грн 21 коп., яка станом на 01 січня                    2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200), тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною. 
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію                              та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують                  на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень                                   та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність цієї справи, ураховуючи положення пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України, незмінність судової практики у цій категорії справ, крім того, вказана справа є незначної складності                                           та не належить до виключень із цієї категорії. 
Вказані заявником доводи касаційної скарги по суті висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права                             на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -                              на касаційне оскарження судового рішення.
Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийнято у малозначній справі,                   а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, необґрунтовані, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою                            представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2                на постанову Полтавського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                           О. М. Осіян
 
О. В. Білоконь 
 
Н. Ю. Сакара