Головуючий суду 1 інстанції - Суський О.І.   
                             Доповідач - Луганська В.М. 

Справа № 433/1237/19
Провадження № 22-ц/810/170/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року                                         м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Луганської В.М.
суддів: Авалян Н.М., Єрмакова Ю.В.
за участю секретаря: Перишкіна Т.М.
учасники справи:
позивач- Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач  - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Троїцького районного суду Луганської області від 20 січня 2020 року ухвалене судом у складі судді Суського О.І.
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:
У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до кредитного договору без № від 15 грудня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 30 квітня 2019 року утворилася заборгованість у сумі 254550,81 грн, яка складається з: 5009,25 грн. – заборгованість за кредитом, 246611,56 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 2930,00 грн – заборгованість за пенею та комісією.
Позивач, посилаючись на право на власний розсуд вимагати від боржника будь-якої частини суми заборгованості за кредитом, просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість у сумі 124201,72 грн, яка складається з: 5009,25 грн. – заборгованість за кредитом, 119192,47 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом з 15 грудня 2010 року по 29 червня 2018 року.

Рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 20 січня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк»заборгованість за договором № б/н від 15 грудня 2010 року в сумі 124201, 72 грн., судовий збір в сумі 1921, 00 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Троїцького районного суду Луганської області від 20 січня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Умови та Правили надання банківських послуг, Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи Банку не визнаються скаржником, не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Тому скаржник вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що вказані документи є частиною підписаного сторонами кредитного договору.
Суд першої інстанції не дав належної правової оцінки тому фактові, що вказані документи не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору та прийшов до помилкового висновку про досягнення сторонами згоди щодо суттєвих умов кредитного договору, зокрема щодо плати за кредит. 
Скаржник посилається на те, що позивач стверджує, що сума наданого кредиту складає 5500 грн. Відповідно до наданого розрахунку скаржник сплатила за користування кредитними коштами за період з 13 квітня 2012 року по 13 січня 2017 року 23223, 84 грн. У розрахунку заборгованості вказано, що скаржник здійснювала платежі за графами «погашені проценти» та «сума комісії та пені», оскільки кредитний договір між сторонами не було укладено, позивач безпідставно зараховував нею сплачені кошти на погашення процентів, комісії та пені. Висновок суду першої інстанції про наявність заборгованості за тілом кредиту у сумі 5009, 245 грн. суперечить наданим позивачем доказам та вимогам закону. 

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

Представник АТ КБ «Приватбанку» в судове засідання не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений 

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим розгляд справи провести без участі учасників справи, оскільки вони повідомлені про місце та час судового засідання належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню Цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Рішення суду вказаним вимогам не відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги         АТ КБ «Приватбанк» суд виходив з того, що 15 грудня 2010 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» відповідно до якої отримала кредит у розмірі 5500,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30,00% річних. Кредитний договір складається із Анкети-Заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил  користування платіжною карткою та  Тарифів Банку.
Згідно розрахунку заборгованості, відповідач ОСОБА_1 належно не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором № б/н від 15 грудня 2010 року внаслідок чого станом на 30 квітня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 124201, 72 грн., яка складається з: 5009,25 грн. - заборгованість за кредитом; 119192,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 15.12.2010 року по 29.06.2018 року. Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що відповідач своїм підписом підтвердила, що Анкета –заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, а також Тарифи складають укладений між відповідачем та позивачем договір про надання банківських послуг, відповідая не належно виконувала свої зобов`язання, тому вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості підлягають задоволенню. 
Колегія суддів, вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і встановленим по справі обставинам.
В обґрунтування заявлених вимог, позивач у позовній заяві вказав, що ОСОБА_1 у відповідності до укладеного договору № б/н від 15.12.2010 року отримано кредит у розмірі 5500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
На підтвердження позовних вимог позивачем було надано підписану відповідачем копію анкети-заяви,  розрахунок заборгованості за кредитним договором.
До заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, які не містять підпису відповідачки.
За розрахунком банку станомна 30 квітня 2019 року у відповідача виникла заборгованість у сумі 254550, 81, яка складається з: 5009, 25 грн – заборгованість за кредитом; 246611, 56 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 2930, 00 грн - заборгованість за пенею та комісією.
       Позивач, посилаючись на право вимагати на свій розсуд від боржника будь-якої частини суми заборгованості за кредитом просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 грудня 2010 року у сумі 124201, 72 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 5009, 25 грн, заборгованості по процентам за кредитом з 15 грудня 2010 року по 29 червня 2018 року у сумі 119192, 47 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування зазначаються у договорі. 
У заяві позичальника від 15 грудня 2010 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15 грудня 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію картки на невизначений строк, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (15 грудня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11 липня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 грудня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. 
Наведені висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.
На вказані обставини, суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку щодо підстав для стягнення заборгованості за відсотками.
Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту, колегія судів виходить з наступного.
Із розрахунку заборгованості, в якому відображено операції за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що відповідачем було сплачено на погашення заборгованості 23223, 84 грн.
Частину із сплачених коштів позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, між тим, анкета-заява від 15 грудня 2010 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків.
За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за анкетою-заявою від 15 грудня 2010 року і які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. 
Відповідачем отримано кредит у сумі 5500, 00 грн., а сплачено на погашення кредитної заборгованості за розрахунком заборгованості, який надано позивачем 23223, 84 грн. З урахуванням вказаних обставин, колегія суддів погоджується із доводом апеляційної скарги в цій частині, що заявлені вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, оскаржуване судове рішення з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості відмовити.
Згідно з положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної  інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається із матеріалів справи, скаржником при поданні апеляційної скарги сплачений судовий збір в сумі 1863, 03 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.80). 
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь скаржника підлягає стягненню з АТ КБ «Приватбанк» документально підтверджені судові витрати сплачені скаржником при поданні апеляційної скарги у розмірі 1863, 03 грн.

Керуючись ст. ст.259,367,374,376,382,384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Троїцького районного суду Луганської області від 20 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; код ЄДРПОУ 14360570 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у сумі 1863 (тисяча вісімсот шістдесят три) грн. 03 коп. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України цей строк продовжується на строк дії такого карантину.
Повний текст постанови складено 20 травня 2020 року.

Головуючий                                               В.М. Луганська      
                                            
Судді:                                                     Н.М. Авалян

                                                Ю.В. Єрмаков