ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Постанова
Іменем України
04 березня 2020 року м. Херсон
справа № 659/724/18
провадження № 22-ц/819/534/20
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого – Радченка С.В.,
суддів:  Бездрабко В.О., Кузнєцової О.А.,
секретар: Шибінська А.Л.
учасники справи:
представник позивача – адвокат Мормуль Павло Васильович,
представник відповідача –Тишковський Снргій Анатолійович,
представник третьої особи – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні апеляційну скаргу  адвоката Мормуль Павла Васильовича поданої в інтересах ОСОБА_2 на рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 06 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Цесельської О.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства «Аграрій», третя особа - Нижньоторгаївська сільська рада Нижньосірогозького району Херсонської області про визнання недійсним договору оренди, повернення земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
       Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції
       У липні 2018 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати недійсним договір оренди землі від 24.12.2012 року без номеру щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6523883000:02:003:0026 площею 8,9203 га, належної ОСОБА_2 , посилаючись на те, що зазначений вище договір оренди позивачка не укладала і не підписувала. 
       05.11.2019 року представник позивача - адвокат Мормуль П.В. звернувся із заявою про зміну предмету позову, прохаючи визнати недійсним договір оренди землі та акт прийому - передачі земельної ділянки від 24.12.2012 року без номера, укладений між орендодавцем ОСОБА_2 та фермерським господарством «Аграрій», витребувати земельну ділянку, належну ОСОБА_2 у ФГ «Аграрій» та скасувати державну реєстрацію вказаного договору оренди земельної ділянки. 
       Рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 06 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.
       Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, погодили їх та підписали договір, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним, а не підписання позивачкою акту прийому – передачі земельної ділянки не свідчить про відсутність волевиявлення сторони договору на його укладення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

        Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Зокрема зазначає про те, що акт прийому-передачі земельної ділянки є невід`ємною частиною договору оренди, а тому його не підписання позивачкою є підставою для визнання договору недійсним. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі. Не взяв до уваги доводи позивача про те, що вона за усною домовленістю передала у користування свою земельну ділянку без наміру офіційного укладення договору та без здійснення його державної реєстрації, а відповідач, у свою чергу, самостійно здійснив реєстрацію договору. Судом першої інстанції не було встановлено дотримання істотних умов договору сторонами, так відповідачем не було надано суду доказів вчасної сплати орендної плати. 

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

24.12.2012 року між ОСОБА_2 та ФГ «Аграрій» в особі голови ФГ Тонкогласа О.В. було укладено договір оренди землі щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 8,92 га, яка знаходиться на території Нижньоторгаївської сільської ради Нижньосірогозського району, на строк 15 років. Відповідно акту про передачу та прийом земельної ділянки в натурі, зазначено що ОСОБА_2 передала належну їй земельну ділянку ФГ «Аграрій» (а.с.84-85,86).
Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 4-95 від 27.09.2019 року, підписи у графі "орендодавець" в кожному з двох наданих примірників договору оренди від 24.12.2012 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6523883000:02:003:0026 площею 8,9203 га, виконані ОСОБА_2 . Підпис в акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 24.12.2012 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням підписам ОСОБА_2 (а.с.169-179).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що  не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі»  істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.
Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.
За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов`язань сторін, порядок страхування об`єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об`єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.
Невід`ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.
Обґрунтовуючи позов представники позивачки посилалися на те, що ОСОБА_2 не підписувала ані договір оренди земельної ділянки, ані акт приймання передачі спірної земельної ділянки.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені  права, свободи чи  інтереси  цих осіб, і залежно  від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Отже, у справі про визнання недійсним договору оренди землі з указаних підстав суд повинен установити: чи дійсно порушуються права орендодавця у зв`язку з відсутністю в договорі оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з`ясувати, у чому саме полягає порушення його законних прав.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року у справі № 6-879цс15.
Належних та допустимих доказів порушення законних прав позиваки в результаті не підписання нею акту прийому-передачі спірної земельної ділянки не надано та матеріали справи не містять.
Відповідно до статті 60 ЦПК України  кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Встановивши, що акт приймання-передачі земельної ділянки, не був підписаний позивачкою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, оскільки законні права та інтереси позивачки не були порушені, вона  підписала договір оренди і фактично передала  земельну ділянку в оренду відповідачу, який її  прийняв і добросовісно виконував умови укладеного договору, сплачував орендну плату позивачу, а вона її отримувала і тривалий час жодною із сторін договір не оспорювався, питання неправомірності використання ФГ «Аграрій» орендованої земельної ділянки не порушувалося, що свідчить про фактичне визнання і виконання обома сторонами умов вчиненого правочину.
Оскільки позовні вимоги про витребування земельної ділянки та скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки є похідними від вимоги щодо визнання недійсним договору оренди землі, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в їх задоволенні.
Доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно того, що в матеріалах справи відсутні докази сплати послуг правової допомоги та їх вартість.
Частиною 3 статті 133ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на: 1) професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За приписами частин 1, 2статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
На підтвердження витрат на правову допомогу, відповідачем надано квитанцію про сплату адвокату Тишковському С.А. 7000 гривень, підставою сплати в змісті квитанції зазначено договір про правничу допомогу від 17.08.2018 року, направлення запитів, підготовка відзиву та додатків до нього, а також представництво інтересів у Нижньосірогозькому районному суді Херсонської області, апеляційному суді Херсонської області.(а.с.77)
Таким чином, суд першої інстанції, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, врахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, а також те, що в суму виплати адвокату ОСОБА_5 було враховано і виплати за представництво інтересів в Херсонському апеляційному суді, з урахуванням вимог розумності та справедливості, обґрунтовано стягнув з позивача на користь відповідача 5000 грн., понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.
Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.
       Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мормуль Павла Васильовича поданої в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 06 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 05 березня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді В.О. Бездрабко

О.А. Кузнєцова