ПОСТАНОВА
Іменем України

13 травня 2020 року 
Київ
справа №736/1107/18
провадження №К/9901/68575/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Радишевської О. Р., Шевцової Н. В.
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом Корюківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2018 року, ухвалене у складі головуючого судді Чурупченка М. І., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: Пилипенко О. Є., Кузьмишиної О. М., Шелест С. Б.
І. Суть спору
1. У липні 2018 року Корюківське об`єднане управління Пенсійного фонду України (надалі також позивач, Корюківське ОУПФУ) звернулось до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (надалі також відповідач, Орган ДВС), третя особа - ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 ), в якому просив визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Органу ДВС від 1 травня 2018 року ВП № 55994131 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 гривень.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач стверджував, що при накладенні штрафу відповідач не врахував те, що постанова суду була виконана в частині здійснення перерахунку призначеної пенсії, але не виконана в частині виплати з поважних причин, а саме, що фінансування витрат по виконанню зазначених рішень здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.
3. Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву наголошував на його безпідставності з огляду на правомірність притягнення позивача до відповідальності за невиконання рішення суду без поважних причин.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. На виконанні Органу ДВС перебуває виконавче провадження ВП №  45706374 з виконання виконавчого листа № 2-а-251/2010, виданого 13 серпня 2013 року Корюківським районним судом Чернігівської області, згідно з яким зобов`язано Корюківське ОУПФУ зробити перерахунок раніше призначеної пенсії та виплати ОСОБА_1 державної пенсії як особі, віднесеної до 1 категорії постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС інваліду 3 групи, відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі, не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком, за період з 21 квітня 2010 року, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до 1 категорії постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС інваліду 3 групи, відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі, не нижчому 50% мінімальної пенсії за віком, за період з 21 квітня 2010 року, за виключенням основної та додаткової пенсій за вказаний період.
5. На виконання постанов про відкриття виконавчого провадження Корюківським ОУПФУ 12 жовтня 2011 року та 4 вересня 2013 року, зроблено перерахунок пенсії за період з 21 квітня 2010 року та нараховано, але не виплачено кошти в розмірі 34310,84 гривень.
6. 26 червня 2018 року до позивача надійшла постанова державного виконавця від 23 червня 2018 року ВП № 45706374 про накладення штрафу в сумі 5100 гривень, винесена з підстав невиконання боржником рішення суду без поважних причин.
7. Незгода з цією постановою зумовила звернення до суду з цим позовом.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
8. Корюківський районний суд Чернігівської області рішенням від 11 жовтня 2018 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року, позов задовольнив і скасував постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 23 червня 2018 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 45706374.
9. Ухвалюючи такі рішення, суди виходили з того, що спірне рішення державного виконавця є безпідставним, адже невиконання з боку позивача рішення суду зумовлено об`єктивними причинами, а саме відсутністю належного фінансування.
10. Мотиви судів зводяться до того, що на час виникнення спірних відносин позивачеві не перераховані кошти з бюджету Пенсійного фонду України для фінансування виплат, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
11. Третя особа -  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.
12. З-поміж іншого, автор скарги стверджує, що суди, скасувавши постанову Органу ДВС про накладення на позивача штрафу, сприяють невиконанню з боку держави рішення суду, що набрало законної сили, порушуючи тим самим низку конституційних і міжнародних зобов`язань України.
13. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити рішення про відмову в позові.
14. Позивач подав відзив на касаційну, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
V. Нормативне регулювання й оцінка Верховного Суду
15. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
16. 8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
17. За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
18. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
19. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
20. Згідно зі статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон України «Про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
21. Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
22. Пунктом 16 частини третьої статті 18 цього ж Закону передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
23. Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом частин першої-третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
24. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
25. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
26. Своєю чергою, стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.
27. Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»).
28. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»).
29. Поряд із цим, нормами пунктами 1, 2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).
Управління Фонду підпорядковуються Фонду та безпосередньо відповідним головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.
Управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду.
30. Згідно з пунктом 3 указаного Положення основними завданнями управління Фонду є:
реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення;
ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;
виконання інших завдань, визначених законом.
31. За змістом пункту 4 цього ж Положення Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, з-поміж іншого, планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; забезпечує ведення бухгалтерського обліку з виконання доходів і видатків, кошторису видатків на утримання управління Фонду та своєчасно складає і в установленому порядку подає затверджену звітність головним управлінням Фонду; призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством; здійснює інші повноваження, визначені законом.
32. Однак, під час ухвалення оскаржуваних судових рішень суди не дослідили питання наявності чи відсутність відповідного фінансового забезпечення та відповідно наявності чи відсутності коштів, виділених бюджетом та спрямованих на виконання рішення суду за відповідними виплатами. Судами не було витребувано належних і допустимих доказів на підтвердження чи спростування позиції органу Пенсійного фонду України щодо відсутності належного фінансування для виконання рішення суду. Висновки судів спираються виключно на аргументи позивача, наведені у позовній заяві. 
VІ. Висновки по суті вимог касаційної скарги
33. Викладене в сукупності дає підстави для висновку про порушення з боку судів першої й апеляційної інстанцій норм процесуального права, що полягло у недотриманні принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, а так само під час оцінки аргументів учасників справи, що унеможливило належне встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та дослідження питання поважності невиконання з боку позивача судового рішення.
34. Своєю чергою, суд касаційної інстанції у силу приписів статті 341 КАС України обмежений у праві витребування нових доказів і додаткової перевірки зібраних у справі доказів.
35. Отже, покладені в основу обґрунтування касаційної скарги аргументи ОСОБА_1 щодо порушення з боку судів норм процесуального права частково знайшли своє підтвердження.
36. Таким чином, зважаючи на приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
37. Судам під час нового розгляду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків і мотивів та надати оцінку заявленим позовним вимогам крізь призму статті 2 КАС України.
VІI. Судові витрати
38. Оскільки справа повертається на новий судовий розгляд, питання про розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України не вирішується.
Керуючись пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 11 жовтня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі № 736/1107/18 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Корюківського районного суду Чернігівської області.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 

Судді                                                                                                    О. Р. Радишевська

                                                                                                    Н. В. Шевцова