Постанова                              
Іменем України               
                  
17 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 755/5989/16
провадження № 61-35491св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 
 
учасники справи:
позивач-  ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ЕКСПО СТРАХУВАННЯ»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ЕКСПО СТРАХУВАННЯ» про визнання неправомірним рішення та стягнення суми страхового відшкодування,
 
за касаційною скаргою адвоката Українського Андрія Валерійовича як представника ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду                  м. Києва від 22 березня 2018 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М.,                 Рейнарт І. М., Музичко С. Г.,
 
                                                            ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних та зустрічних позовних вимог
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 217 513 грн страхового відшкодування.
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 05 листопада  2014 року між ним та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ЕКСПО СТРАХУВАННЯ» (далі - ТДВ «СК «ЕКСПО СТРАХУВАННЯ», страхова компаній) укладено договір ДНТ № 55/0100/14 добровільного страхування наземного транспорту (програма Авто-Стандарт) строком дії з 18 листопада           2014 року до 17 листопада 2015 року. Ринкова вартість застрахованого транспортного засобу та страхова сума визначені в розмірі 240 000 грн; застрахований транспортний засіб - автомобіль марки «Peugeot 308», державний номерний знак НОМЕР_1 .
08 березня 2015 року на Старообухівському шосе відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої вищевказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження.
18 та 22 лютого 2016 року позивач звертався до страхової компанії із заявами про виплату страхового відшкодування із зазначенням про намір здійснювати ремонт застрахованого транспортного засобу на СТО ФОП ОСОБА_2 , вартість якого відповідно до наданого рахунку-фактури № СФ-4421 від 04 лютого            2016 року становитиме 217 513,10 грн.
Листом від 02 березня 2016 року № 79/16 відповідач повідомив про відсутність грошового зобов`язання перед позивачем, чим фактично відмовив у виплаті страхового відшкодування.
Вважає, що визначена відповідачем сума страхового відшкодування, а саме:    240 000 грн (страхова сума) - Ез % (процент коефіцієнту фізичного зносу) -                 24 000 грн (франшиза) - 237 882,58 грн (можлива вартість залишків транспортного засобу) = мінус 21 882,58 грн, суперечать нормам чинного законодавства та умовам договору страхування.
Здійснений ним відновлювальний ремонт застрахованого автомобіля на СТО ФОП ОСОБА_2 , вартістю 217 513,10 грн, відображає пряму дійсну шкоду (реальну вартість на відновлення автомобіля), якої завдано йому внаслідок ДТП.
З врахуванням пункту 1.21 договору рівень пошкоджень, що отримав застрахований транспортний засіб внаслідок ДТП, не може вважатися повною конструктивною загибеллю, оскільки автомобіль підлягає відновленню, а витрати, що необхідні для його відновлення, становлять менше 75 % від його ринкової вартості.
За таких підстав розрахунок страхового відшкодування повинен здійснюватися 
відповідно до пункту 8.3 договору страхування, а розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті, повинен становити 217 513,10 грн.
Варіанти визначення страхового відшкодування, які містяться в пункті 8.7 договору страхування, забезпечують лише інтереси відповідача, оскільки залежно від того, розмір якої суми - «страхова сума» чи «ринкова вартість автомобіля» на момент настання страхового випадку менший, такий варіант розрахунку розміру страхового відшкодування відповідач обирає на власний розсуд.
Вважає, що у випадку, якщо автомобіль є конструктивно загиблим, розрахунок страхового відшкодування повинен здійснюватися шляхом вирахування вартості придатних залишків саме від ринкової вартості застрахованого транспортного засобу на момент ДТП, а не від страхової суми.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Дніпровський районний суд м. Києва рішенням від 27 листопада 2017 року позов задовольнив частково. Стягнув з ТДВ «СК «ЕКСПО СТРАХУВАННЯ» на користь                     ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 211 735,11 грн. В іншій частині позовних вимог відмовив. Стягнув з ТДВ «СК «ЕКСПО СТРАХУВАННЯ» в дохід держави судовий збір у розмірі 2 117,35 грн.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що транспортний засіб не може вважатися таким, що зазнав повної конструктивної загибелі, оскільки ринкова вартість транспортного засобу на дату настання страхового випадку становила 311 134,88 грн, витрати на його відновлювальний ремонт згідно з актом виконаних робіт від 30 травня 2016 року № 01/2203 склали 217 513,10 грн, що не перевищувало 75 % його ринкової вартості. 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Апеляційний суд м. Києва постановою від 22 березня 2018 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року змінив. Зменшив суму страхового відшкодування, що підлягає стягненню з ТДВ «СК «ЕКСПО СТРАХУВАННЯ» на користь ОСОБА_1 з 211 735,11 грн до                                  116 600,23 грн, суму судового збору з 2 117,35 грн до 1 166 грн. 
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи від 03 квітня 2017 року № 12163/17-54 ринкова вартість застрахованого транспортного засобу на дату настання страхового випадку визначена у розмірі 311 134,88 грн; ринкова вартість   відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу - 294 922,93 грн, що становить 94,7 %. З огляду на рівень пошкоджень застрахованого транспортного засобу, який дає підстави для висновку про його повну конструктивну загибель, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що розмір страхового відшкодування повинен обраховуватися відповідно до пункту 8.3 договору. Для визначення чи зазнав автомобіль повної конструктивної загибелі необхідно використовувати визначений експертом показник ринкової вартості автомобіля та ринкової вартості відновлювального ремонту.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій 25 квітня 2018 року до Верховного Суду,                 адвокат Український А. В. як представник ОСОБА_1 просить скасувати  постанову Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2018 року та залишити в силі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права.
Договір страхування містить окремі умови, які визначають порядок здійснення розрахунку страхового відшкодування за ризиком ДТП, для відновлення пошкодженого автомобіля, а також окремі умови, за яких застрахований автомобіль може бути визнаний таким, що зазнав повної «конструктивної загибелі». В залежності від існування того чи іншого факту, договір передбачає різні варіанти розрахунку розміру страхового відшкодування та різні показники, що застосовуються для такого розрахунку.
Відповідно до пункту 1.21 договору страхування «повна конструктивна загибель» - такий рівень пошкоджень застрахованого транспортного засобу внаслідок настання страхового випадку, коли транспортний засіб не може бути відновлено або якщо витрати на його відновлювальний ремонт становлять понад 75 % ринкової вартості транспортного засобу на дату настання страхового випадку.
Звіт про визначення матеріального збитку та Аварійний сертифікат, які були використані відповідачем при визначені розміру страхового відшкодування, суд першої інстанції визнав такими, що не відповідають умовам договору страхування та здійснені з порушенням законодавства. Тобто, як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції визначили, що вказані документи є неналежними доказами, і страховик не мав права на їх підставі приймати рішення.
Суд апеляційної інстанції зробив невірні висновки, що відповідно до умов договору страхування, для визначення чи зазнав автомобіль «повної конструктивної загибелі» не можуть використовуватися в якості показника витрат на відновлення застрахованого автомобіля рахунки та акти виконаних робіт з СТО, яким було відновлено автомобіль.
Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу                            визначається  як   грошові   витрати,   необхідні   для відновлення пошкодженого, 
розукомплектованого транспортного засобу.
Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Враховуючи те, що умови договору страхування, не передбачають, що для визначення «повної конструктивної загибелі» застосовується ринкова вартість відновлювального ремонту, суд першої інстанції правомірно застосував вартість ремонту з урахуванням зносу, яка відображає реально можливу суму за яку автомобіль може бути відновлений.
Враховуючи приписи частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі визнання автомобіля таким, що зазнав повної конструктивної загибелі, страхове відшкодування повинно розраховуватися за формулою: ринкова вартість автомобіля - франшиза - ринкова вартість залишків пошкодженого автомобіля.
Дана формула розрахунку, надає страхувальнику, за умови реалізації залишків автомобіля за визначену експертом суму, можливість компенсувати вартість застрахованого автомобіля.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Дніпровського районного суду м. Києва.
01 серпня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
16 квітня 2020 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду № 1123/0/226-20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи встановлені судами 
05 листопада 2014 року між сторонами укладено договір добровільного страхування наземного транспорту програма Авто-Стандарт ДНТ № 55/0100/14, зі строком дії з 18 листопада 2014 року по 17 листопада 2015 року, застрахованим транспортним засобом є автомобіль марки «Peugeot 308», державний номерний знак НОМЕР_1 . Страхова сума дорівнює ринковій вартості транспортного засобу та становить 240 000 грн; страховий платіж -               7 800 грн. 
08 березня 2015 року о 04 годині 30 хвилин на Старообухівському шосе 26 км, внаслідок ДТП автомобіль марки «Peugeot 308», державний номерний знак                  НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження: передній бампер, передні решітки, передні фари, передні крила, лобове скло, подушки безпеки, правий поріг, два колеса. 
11 березня 2015 року ОСОБА_1 повідомив страховика про настання страхового випадку та вжиття заходів щодо визначення розміру заподіяного збитку та виплати страхового відшкодування.
Відповідно до висновку експерта КНДІСЕ Юхименка А. В. від 23 вересня            2015 року вартість матеріального збитку складає 293 916,34 грн; розмір ринкової вартості транспортного засобу на момент ДТП - 353 301,40 грн. 
Згідно з  рахунком від 17 березня 2015 року № 1586, складеного СПД ОСОБА_2 , розмір завданої шкоди складає 286 753 грн 
Відповідно до рахунку-фактури від 04 лютого 2016 року № СФ-4421, складеного СПД ОСОБА_2 , вартість ремонту вказаного автомобіля становить                                  217 513,10 грн.
18 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до страховика із заявою про здійснення розрахунку страхового відшкодування на підставі рахунку-фактури від 04 лютого 2016 року № СФ-4421 ФОП ОСОБА_2 
22 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до страховика з заявою про здійснення виплати страхового відшкодування на банківські реквізити ФОП ОСОБА_2 у рахунок оплати ремонтних робіт застрахованого автомобіля.
У своїй відповіді від 02 березня 2016 року вих. № 74/16 на заяву про виплату страхового відшкодування ТДВ «СК «ЕКСПО СТРАХУВАННЯ» повідомило, що згідно з умовами договору страхування по даному страховому випадку відсутні грошові зобов`язання. Зокрема, відповідач у своєму листі зазначив, що застрахований транспортний засіб, внаслідок настання страхового випадку, отримав такий рівень пошкоджень, який за договором страхування вважається повною конструктивною загибеллю. 
При розрахунку розміру страхового відшкодування, страховик використав показники зазначені у висновку експерта КНДІСЕ за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження від 23 вересня 2015 року, на замовлення позивача; при цьому, вартість застрахованого транспортного засобу на момент ДТП складає - 353 301,40 грн, вартість матеріального збитку складає - 293 916,34 грн.
Згідно з розрахунком відповідача: 240 000 грн (страхова сума) - Ез % (процент коефіцієнту фізичного зносу) - 24 000 грн (франшиза) - 237 883,58 грн = мінус             21 882,58 грн.
Відповідно до пункту 8.7.1 договору страхування, у разі повної конструктивної загибелі застрахованого транспортного засобу страховик проводить виплату страхового відшкодування у розмірі страхової суми за договором, зменшеної на процент зносу застрахованого транспортного засобу, з вирахуванням франшизи та вартості залишків пошкодженого транспортного засобу. При цьому застрахований транспортний засіб залишається у страхувальника.
Згідно з актом виконаних робіт від 30 травня 2016 року № 01/2203, замовник: СПД ОСОБА_2 , платник: ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 217 513,10 грн.
Відповідно до висновку експерта КНДІСЕ за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 03 квітня 2017 року № 12163/17-54, ринкова вартість транспортного засобу - автомобіля «Peugeot 308», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП - 08 березня 2015 року, складала                                    311 134,88 грн. Ринкова вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу - автомобіля «Peugeot 308», державний номерний знак              НОМЕР_1 , на момент ДТП - 08 березня 2015 року, складала 294 922,93 грн. Ринкова вартість залишків пошкодженого транспортного засобу - автомобіля «Peugeot 308», державний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП - 08 березня               2015 року, складала 99 399,77 грн. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу замінюваних складових становить          211 735,11 грн.
Співвідношення вартості відновлювального ремонту до ринкової вартості автомобіля є меншим за 75 % та становить 68,05 %.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до частин першої, другої  статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах   касаційної   скарги,   дійшов   висновку,   що  касаційна   скарга   підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
 
Частиною першою статті 6 Закону України «Про страхування» визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
За змістом пункту 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Пунктом 1.21 договору страхування передбачено, що повна конструктивна загибель - такий рівень пошкоджень застрахованого транспортного засобу внаслідок настання страхового випадку коли транспортний засіб не може бути відновлено або якщо витрати на його відновлювальний ремонт становлять понад 75 % ринкової вартості  транспортного засобу на дату настання страхового випадку. 
 
Згідно з пунктом 1.16 договору страхування розмір матеріальних збитків підтверджується на підставі документів підприємств, що здійснюють такий ремонт або на підставі висновку автотоварознавчого дослідження (експертизи).
Відповідно до пункту 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Фонду державного майна України та Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року                                 № 142/5/2092 (далі - Методика), відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.
Згідно з пунктом 2.3 Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого розукомплектованого КТЗ.
Суд першої інстанції встановив, що згідно з актом виконаних робіт № 01/2203               від 30 травня 2016 року ОСОБА_1 сплатив СПД ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 217 513,10 грн (08 лютого             2016 року позивач здійснив передоплату за ремонтні роботи автомобіля в розмірі 104 000 грн, 19 лютого 2016 року в розмірі 40 000 грн та 22 березня              2016 року в розмірі 15 000 грн, що підтверджується відповідними квитанціями до прибуткового касового ордера).
З урахуванням встановлених фактичних обставин справи щодо вартості відновлювального ремонту (реальних збитків) та відсутності доказів на його спростування суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що рівень пошкоджень отриманий застрахованим автомобілем внаслідок ДТП, не може вважатися повною конструктивною загибеллю, оскільки автомобіль підлягає відновленню, а витрати, необхідні на його відновлення, становлять 68,05 % його ринкової вартості (311 134, 88 грн), визначеної експертом, що менше ніж 75 %. 
Відповідно до пункту 8.3 договору страхування, розмір страхового відшкодування при настанні збитків за ризиком ДТП обчислюється за формулою: СВ = З – Ф , де З - розмір матеріального збитку, який визначається згідно з пунктом 1.16 частини 2 договору страхування; Ф - розмір франшизи за Договором страхування.
Ураховуючи наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у розмірі                   211 735,11 грн ( 211 735,11 грн розмір матеріального збитку - 0,00 грн розмір франшизи за ризиком ДТП, зазначений в пункті 3 основної частини договору страхування, = 211 735,11 грн).  
З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з аргументами касаційної скарги щодо відповідності закону рішення суду першої інстанції. 
Апеляційний суд помилково скасував рішення районного суду, безпідставно вважаючи повною конструктивною загибеллю застрахований автомобіль. При цьому не врахував, що відповідно до пункту 1.21 договору страхування відновлювальний ремонт має становити понад 75 % його ринкової вартості на дату настання страхового випадку, в той час як фактично доведений позивачем ремонт становить 68,05 %, є меншим ніж ймовірно, попередньо встановлений  у висновку експерта  від  23 вересня 2015 року, та не спростований відповідачем належними доказами.
Сторони спору по різному трактують пункт 1.21 договору страхування щодо визначення розміру витрат на відновлення ремонту автомобіля, від чого прямо залежить правовий результат вирішення спору.
 
В такому випадку суд обґрунтовано може застосувати концепцію contra proferentem.
 
Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).
 
Ураховуючи наведене, вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Оскільки апеляційним судом скасовано законне рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду відповідно до положень статті 413 ЦПК України підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З урахуванням задоволених позовних вимог до суду касаційної інстанції необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 4 234,70 грн. 
 
Оскільки, касаційна скарга підлягає задоволенню, а позивач з підстав передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» був звільнений від сплати судового збору за звернення з касаційною скаргою, тому з ТДВ «СК «ЕКСПО СТРАХУВАННЯ» у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 234,70 грн.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду 
 
                                               ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  адвоката Українського Андрія Валерійовича як представника ОСОБА_1 задовольнити. 
Постанову Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2018 року скасувати, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2017 року залишити в силі.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ЕКСПО СТРАХУВАННЯ» у дохід держави судовий збір у розмірі 4 234,70 грн (чотири тисячі двісті тридцять чотири гривні 70 коп.).
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                    М. Є. Червинська 
 
Судді                                                                                                 С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко     
 
                                                                                                            В. М. Коротун