КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
4 червня 2020 року                                                                                          м. Київ

Єдиний унікальний номер справи 757/52023/19-ц                                              
Апеляційне провадження №22-ц/824/4465/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого           Іванченка М.М.
суддів:                     Білич І.М., Музичко С.Г.
при секретарі:         Миронюк І.В.
за участю:
представника позивача: ОСОБА_1 
відповідача: ОСОБА_2 
представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_4 
третя особа: ОСОБА_5 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу  за заявою ОСОБА_6 про забезпечення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паденко Тетяна Миколаївна про визнання договору дарування недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності
 
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 
                                                                                                 
 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва постановлену 10 жовтня 2019 року в приміщенні суду в складі судді Батрин О.В.,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернувся  до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паденко Т.М. в якому просить визнати недійсним договір дарування квартир серії та номер1128, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 28 червня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру, об`єкт нерухомості, реєстраційний номер 1531721880000 яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер47551396 від 28 червня 2019 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паденко Т.М. та вирішити питання про розподіл судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 4 лютого 2016 року укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О., згідно якого останній отримав від позивача грошові кошти. Проте боржник не виконує взяті зобов`язання.
17 липня 2018 року ОСОБА_2   згідно договору купівлі -продажу придбала квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Та на думку позивача дана квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 . Позивач вказує, що дана квартира мала бути відчужена після проведення ремонтних робіт, а отримані кошти мали піти на погашення заборгованості за договором позики від  4 лютого 2016 року.
Проте, 28 червня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка є матірю ОСОБА_2 , укладено договір дарування квартири серії та номер1128, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в свою чергу ОСОБА_5 надав згоду на даний правочин.
Позивач вказує, що даний договір укладено з ціллю уникнення виконання зобов`язання за договором позики від 4 лютого 2016 року, а тому позивач змушений був звернутись із даним позовом до суду.
Також ОСОБА_6 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову  шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти дії щодо відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення суду по даній справі може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів заявника, оскільки вказує на фіктивність  укладеного договору дарування  з метою ухвалення від виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2 ,    ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паденко Т.М. про визнання договору дарування недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію права власності - задоволено.
Заборонено ОСОБА_3   вчиняти дії щодо відчудження квартири, , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову посилаючись на порушення норм процесуального права та неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення даного питання.
При цьому вказує, що наявність самого по собі позову про визнання недійсним договору дарування квартири не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії. При цьому вказує, що відповідачем не надано беззаперечних доказів того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 , при цьому зауважує, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №755/13587/19 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики. Та судом ухвалою суду накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_2 .
Представник відповідачів у суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з підстав викладеній у ній.
Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.
Відповідач ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила скасувати оскаржувану ухвалу.
Третя особа ОСОБА_5 пі підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати оскаржувану ухвалу.
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паденко Т.М. у судове засідання не з`явилась будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи. Від неї надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність.
З урахуванням викладеного та у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, що не з`явились. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача та з`ясувавши обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити  порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання  чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Разом з тим, згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом позову визнання недійсним договір дарування квартир серії та номер1128, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 28 червня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру, об`єкт нерухомості, реєстраційний номер 1531721880000 яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер47551396 від 28 червня 2019 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паденко Т.М.
Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, позивач просить вжити заходи забезпечення позову  шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти дії щодо відчуження квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 при цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки обмежується лише можливість розпорядитися ним.
Задовольняючи заяву ОСОБА_6 про забезпечення позову суд першої інстанції вважав, що в даному випадку між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання  можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки предметом спору є визнання договору  дарування квартири недійсним, та на думку суду існує ризик, що відповідачі в подальшому можуть здійснити будь-яким чином відчуження квартири, що унеможливить виконання рішення суду.
Враховуючи, що предметом спору є зокрема визнання  недійсним договору дарування квартири апеляційний суд вважає, що обраний вид забезпечення позову - заборону вчиняти дії щодо відчудження квартири, яке належить на праві власності ОСОБА_3 , є співмірним із заявленими позовними вимогами, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе  до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову. При цьому, на  думку апеляційного суду такий вид забезпечення позову, як заборони вчиняти дії щодо відчуження майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ОСОБА_3 , оскільки обмежується лише можливість вчиняти дії по відчуження квартири.
Також, не заслуговують на увагу посилання скаржника про те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач має намір відчужити майно. Проте апеляційний суд не приймає до уваги такі твердження з огляду на те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе  до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.
Таким чином, висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною та обґрунтованою,  підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
Керуючись  ст.ст. 367, 368, 367, 374, 375, 381-384, ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року.

Головуючий суддя:

Судді: