Постанова
Іменем України                                   
 
22 травня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 522/16805/17
провадження № 61-37786св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В., 
 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року у складі судді Бойчука А. Ю. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Калараш А. А., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
 
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси (далі – КЕВ м. Одеси) про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії. 
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що є він підполковником запасу, ветераном військової служби та перебуває на квартирному обліку військовослужбовців Одеського гарнізону, котрі потребують поліпшення житлових умов, станом на 01 липня 2017 року: в загальній черзі – із 16 листопада 1992 року № 75, у першочерговій черзі – із 29 жовтня 2008 року № 335 як ветеран Збройних Сил України; у позачерговій черзі – із 17 червня 2010 року № 748 як ветеран війни-інвалід війни 2 групи із 14 вересня 2010 року по 01 травня 2017 року та звільнений за станом здоров`я, зі складом сім`ї 1 особа при військовій частині НОМЕР_1 .
 
Протягом перебування у позачерговій черзі, тобто із 17 червня 2010 року, усупереч вимогам чинного законодавства, житловою площею його не забезпечено. 
 
Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд визнати протиправними дії чи бездіяльність КЕВ м. Одеси в частині ненадання, незабезпечення його житлом відповідно до пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язати КЕВ у м. Одеси позачергово забезпечити ОСОБА_1 житловим приміщенням відповідно до пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року залишено без змін.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що позивач має право на отримання житла в установленому законом порядку, однак за умови надходження його черги у відповідному обліку, та не може отримати житло раніше осіб, які перебувають перед ним у черзі.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою судді Верховного Суду Карпенко С. О. від 07 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
29 грудня 2018 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.
 
Рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду           від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», вирішено здійснити перерозподіл справ, у яких касаційні скарги подані до Верховного Суду у 2017–2018 роках.
 
На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Ступак О. В.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що законодавством України передбачено обов`язок відповідача забезпечити позивача як інваліду війни житлом протягом двох років з дня взяття на квартирний облік. 
 
У січні 2019 року від КЕВ у м. Одесі надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому заявник просить відхилити указану касаційну скаргу та залишити без змін рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою. 
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню із таких підстав.
 
Встановлені судами обставини 
 
ОСОБА_1 є інвалідом війни, підполковником запасу, ветераном військової служби та перебуває на квартирному обліку військовослужбовців Одеського гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов, станом на 01 січня 2017 року: в загальній черзі – із 16 листопада 1992 року під № 5, у першочерговій черзі – із 29 жовтня 2008 року під № 335 як ветеран Збройних сил України, у позачерговій черзі – із 17 червня 2010 року під № 748 як ветеран війни-інвалід війни 2 групи, та звільнений за станом здоров`я.
 
Нормативно-правове обґрунтування 
 
Особливості отримання позачергового житла ветеранами та інвалідами війни визначені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх                 соціального захисту» та Житловим кодексом Української РСР (далі – ЖК Української РСР).
 
Відповідно до статті 9 ЖК Української РСР  забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 
Відповідно до статті 43 ЖК Української PCP громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
 
Статтею 46 ЖК Української PCP визначено перелік осіб, яким жилі приміщення можуть бути надані поза чергою, до таких віднесено, зокрема, інвалідів Великої Вітчизняної війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб, яким жиле приміщення надається поза чергою протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав – протягом року з визначенням переважного права інвалідів великої Вітчизняної війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.
 
Відповідно до пункту 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам надаються пільги щодо позачергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн – протягом року.
 
Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів від 11 грудня 1984 № 470.
 
Відповідно до підпункту 1 пункту 39 зазначених Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень.
 
Підпунктом 3 пункту 38 згаданих Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
 
Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості              забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не        встановлено.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що позивач має право на позачергове отримання житла, проте забезпечення позивача житлом можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством. Позивачем не надано суду доказів наявності переважного права на отримання житла, відмінного від інших осіб, які за часом взяття на облік у цьому списку передують позивачу.
 
Позивач має право на забезпечення житлом лише за умови надходження його черги на отримання житла. Враховуючи, що попереду позивача у черзі знаходиться значна кількість осіб, які потребують поліпшення житлових умов, порушення черговості є порушенням норм чинного законодавства та прав цих осіб, а отже правові підстави для задоволення позову відсутні.
 
Таким чином, підстави для визнання бездіяльності відповідача протиправною відсутні.
 
Наведене узгоджується із правовими висновками, зробленими Верховним Судом у подібних правовідносинах у постановах від 12 березня 2018 року у справі № 676/1707/17-ц (провадження № 61-3775св18), від 30 січня 2020 року у справі № 335/3599/18 (провадження № 61-11670св19), від 24 лютого 2020 року у справі № 725/3605/19 (провадження № 61-575св20).
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції – без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 16 квітня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
    Судді:	    О. В. Ступак	
 	 	
 	І. Ю. Гулейков	
 	 	
 	В. В. Яремко