ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/10284/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С.,        
розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 (суддя суду першої інстанції Бондар М.В.), прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, повний текст рішення складений 07.02.2020, в адміністративній справі № 160/10284/19 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2019/500110/2 від 27.08.2019 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110190/2019/00150.
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивачем заявлено до митного оформлення в режимі імпорту придбаний у Федеративній Республіці Німеччина вживаний пошкоджений автомобіль Nissan Pathfinder з поданням митної декларації від 27.08.2019 №UA110150/2019/50876 та зазначенням митної вартості автомобіля 2500 євро за ціною договору купівлі-продажу. Позивач вказує, що подав відповідачу достатні документи для підтвердження заявленої митної вартості автомобіля та факту оплати товару, проте митний орган безпідставно визначив митну вартість товару за резервним методом. Також позивач зазначає, що оскаржуване рішення не містить обґрунтування правомірності обрання резервного методу визначення митної вартості товару. Відтак, на переконання позивача, рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та підлягають скасуванню.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 задоволено адміністративний позов. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини митного оформлення, що мають значення для справи, а саме позивачем не підтверджена фактурна вартість автомобіля, оскільки документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості та на підставі яких проводився розрахунок митної вартості містять розбіжності, а саме інвойс від 13.08.219 не містить інформацію щодо умов оплати та поставки товару, відсутні показники одометру (пробігу авто), рік виготовлення, об`єм двигуна, колір та інші індивідуальні характеристики; не подані документи, що підтверджують факт оплати оцінюваного товару та транспортні витрати на доставку автотранспортного засобу, митна декларація країни відправлення не містить вартісних показників, переклад документів до митниці позивачем не подавався. Скаржник зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції щодо звільнення позивача від обов`язку підтвердження витрат на транспортування. Застосування резервного методу визначення митної вартості автомобіля відповідач обґрунтовує неможливістю застосування попередніх методів та наполягає на законності оскаржуваних рішення та картки відмови. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27.08.2019 року ФОП ОСОБА_2 за дорученням позивача подано до Дніпропетровської митниці ДФС електронну митну декларацію № UA110150/2019/50876, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме: автомобіль легковий, для перевезення людей, що використовувався: марки Nissan, модель Pathfinder, ідентифікаційний номер/ VIN - НОМЕР_2 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 2488 см3, потужність двигуна - 128 кВт, екологічна норма - ЄВРО-4, рік виготовлення - 2005 року, дата реєстрації - 15.12.2005 року, показник одометра - 214922 км, колір - сірий; торговельна марка - Nissan (а.с.19).
Позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 2500 євро.
Також, декларантом самостійно визначені транспортні витрати на перевезення автомобіля у сумі 100 євро. 
Разом з митною декларацією до митниці подані такі документи: копія митної декларації країни відправлення №19DЕ295611835710Е5 від 13.08.2019 року, договір купівлі-продажу від 09.08.2019 року, сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №UA/009/139496-19 від 21.08.2019 року.
Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за електронною митною декларацією від 27.08.2019 згенеровані такі ризики: контроль правильності визначення митної вартості товарів та витребування документів, що підтверджують митну вартість товару.
На пропозицію відповідача позивач додатково надав квитанцію про оплату вартості автомобіля від 09.08.2019 року б/н.
27.08.2019 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2019/500110/2, згідно з яким митну вартість товару було визначено відповідно до статті 64 Митного кодексу України за резервним методом, яка склала 4951 євро.
У рішенні Дніпровською митницею Держмитслужби зазначено, що:
- наданий декларантом інвойс від 13.08.2019 року не містить інформації щодо умов оплати та умов поставки товару;
- транспортні документи (договір на перевезення та похідні документи або калькуляція транспортних витрат з підтверджуючими документами) до митного оформлення не надавались;
- надана до митного контролю митна декларація країни відправлення від 13.08.2019 року №19DЕ295611835710Е5 не містить вартісних показників;
- не забезпечено переклад документів українською мовою для здійснення митного контролю та митного оформлення;
- надана квитанція від 09.08.2019 року не містить ідентифікаційних реквізитів, що унеможливлює ідентифікацію зазначеної квитанції з оцінюваним товаром;
- акт надання послуг з транспортування легкового автомобіля від 11.03.2019 року містить відомості щодо вартості транспортування легкового автомобіля марки "Mercedes-Benz A200" та сплати вказаної послуги у повному обсязі по курсу НБУ станом на 11.03.2019 року.
На підставі рішення про коригування митної вартості товарів 27.08.2019 року, митницею також було видано позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110190/2019/00150, згідно з якою за результатами перевірки митної декларації, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України, повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з причин коригування митної вартості товару та її визначення на підставі статті 64 МК України.
Позивач подав нову митну декларацію №UА110190/2019/508120, за якою товар випущений у вільний обіг.
Не погоджуючись з законністю рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення позивач звернувся до суду. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведена правомірність визначення митної вартості транспортного засобу на рівні 4951 євро за резервним методом, з огляду на визначення декларантом митної вартості імпортованого транспортного засобу за основним методом, що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.08.2019 року та квитанцією від 09.08.2019 року, відсутністю підстав для подання позивачем документів, що містять відомості про витрати на транспортування товару, оскільки такі витрати ним не понесені.
Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору виходить із такого.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.
За приписами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Як встановлено ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Як передбачено ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч. 4 ст. 53 Митного кодексу).
Відповідно до ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Разом з цим, стаття 364 Митного кодексу України встановлює, що умови й порядок пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, регулюються розділом ХІІ «Особливості пропуску та оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України громадянами». Тобто, норми цього розділу є спеціальними у правовідносинах, які виникають у процесі митного оформлення товарів, що імпортуються громадянами України для потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. 
Так, статтею 368 Митного кодексу України врегульовано, що для цілей оподаткування товарів, які переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
При визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України (частина 2 статті 368 МК України).
Як встановлено ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Вказана правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 26.06.2018 року (справа № 814/1996/15), від 19.06.2018 року (справа № 826/6346/16), що враховується судом апеляційної інстанції у відповідності до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.
Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
За змістом ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). 
Відповідно до ст. 254 Митного кодексу України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Як зазначено в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості позивачем до митного оформлення не надано переклад документів складених іноземною мовою. 
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідачем не висувалася вимога подання позивачем перекладу поданих документів.
До матеріалів адміністративної справи позивачем доданий переклад договору купівлі-продажу вживаного автомобіля, за змістом якого позивач придбав у власність вживаний автомобіль марки Nissan, модель Pathfinder (Франція), ідентифікаційний номер/ VIN - НОМЕР_2 , дата першого допуску до експлуатації - 15.12.2005 року, пробіг в км - 211131. Договір містить застереження, що маються пошкодження лівої фари, бампера, проблеми з двигуном (не запускався). Також, умовами договору визначено, що купівельна вартість сплачується відразу; дата передачі автомобіля з усіма документами і ключами - 09.08.2019.
Згідно з рахунком від 09.08.2019 продавець за договором ОСОБА_3 підтвердив отримання від ОСОБА_1 2500 євро за проданий автомобіль Nissan Pathfinder VIN - НОМЕР_2 .
Суд апеляційної інстанції зазначає, що сукупність відомостей таких документів, як митна декларація, договір купівлі-продажу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, акт митного огляду від 17.08.2019 Львівської митниці, дозволяє зробити висновок щодо придбання позивачем автомобіля легкового, для перевезення людей, що використовувався: марки Nissan, модель Pathfinder, ідентифікаційний номер/ VIN - НОМЕР_2 , тип двигуна - дизельний, робочий об`єм циліндрів - 2488 см3, потужність двигуна - 128 кВт, екологічна норма - ЄВРО-4, рік виготовлення - 2005 року, дата реєстрації - 15.12.2005 року, показник одометра - ( на час купівлі 211131 км, на час перетину кордону - 214922 км, колір - сірий; торговельна марка - Nissan, комплектації транспортного засобу, наявних пошкоджень, ознак експлуатації тощо.
При цьому, відомості митної декларації країни відправлення №19DЕ295611835710Е5 від 13.08.2019 не суперечать відомостям вищезазначених документів. 
Водночас, посилання відповідача у рішенні про коригування митної вартості на акт надання послуг з транспортування легкового автомобіля від 11.03.2019 року є безпідставним, оскільки з рішення про коригування митної вартості та картки відмови видно, що зазначений акт не надавався позивачем, та згадуваний автомобіль марки "Mercedes-Benz A200" є відмінним від марки ввезеного позивачем транспортного засобу Nissan.
Отже, вказані відомості підтверджують митну вартість безпосередньо автомобіля та його індивідуальні характеристики.
Разом з цим, заявлені позивачем транспортні витрати склали 100 євро, проте відсутні відомості, які саме транспортні витрати понесені позивачем, та в якому обсязі, на підставі чого позивачем здійснений такий розрахунок, якими документами підтверджуються такі витрати, будь-яка інформація яка б дозволяла перевірити числові значення вартості перевезення як складової митної вартості автомобіля відсутня. 
Відтак, в порушення приписів ст. 368 Митного кодексу України позивачем не доведено фактурної вартості ввезеного автомобіля на рівні 2600 євро, що свідчить про наявність достатніх підстав для коригування митної вартості автомобіля, ввезеного позивачем на територію України. 
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості не міститься посилання на положення ст. 368 Митного кодексу України, якими встановлені особливості оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами, а використані загальні положення цього Кодексу.
Так, згідно з ч.4 ст. 368 МК України, у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.
Проте, при прийнятті рішення про коригування митної вартості автомобіля, відповідач виходив з відсутності інформації щодо митних оформлень за ціною договору ідентичних чи подібних товарів, зазначивши при цьому в графі 33 оскаржуваного рішення, що рівень заявленої декларантом митної вартості складає 1100 євро/шт.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що позивачем митна вартість автомобіля була визначена не 1100 євро, а 2500 євро.
Також, відповідач виходив з неможливості послідовного застосування інших методів, та можливості використання резервного методу, при цьому відсутність цін на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідач не довів, що свідчить про те, що митним органом було допущено помилку при обранні методу визначення митної вартості товару, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару.
Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що митні органи з метою реалізації своїх владних управлінських функцій наділені дискреційними повноваженнями, разом з тим, розсуд посадових осіб митного органу при реалізації таких повноважень не є безмежним.
Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, відповідач на стадії реалізації управлінської функції з самостійного визначення митної вартості товару не забезпечив виконання вимог ч. 2 статті 19 Конституції України та ч. 2 ст. КАС України, а також не довів правомірність оскаржуваних рішень та картки відмови.
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних.
У відповідності до ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Суд апеляційної інстанції враховує, що судом першої інстанції було правильно вирішено справу по суті позовних вимог, між тим, зазначає, що мотиви задоволення позову не в повній мірі відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів, з яких виходив суд при задоволенні позовних вимог та викласти мотивувальну частину рішення суду в редакції цієї постанови.
Керуючись ст.308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 в адміністративній справі № 160/10284/19 змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 в адміністративній справі № 160/10284/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.
Постанова в повному обсязі складена 19.05.2020 року.    

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай