Справа № 308/5175/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        04 березня 2020 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача : Готри Т.Ю.,
суддів: Собослоя Г.Г., Мацунича М.В., 
за участі секретаря судових засідань: Балаж Н.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 вересня 2019 року, ухвалене суддею Бедьо В.І.,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 28.09.2010  ОСОБА_1  отримала кредит у розмірі 4 700 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку складає між нею та Банком договір. При укладенні договору сторони керувались положеннями ч.1 ст.634 ЦК України.
Посилаючись на те, що відповідачка ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим у неї станом на 31.03.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 68 702,78 грн, з яких: 4 053,07 грн – заборгованість за кредитом; 58 501,96 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 400,00 грн – заборгованість за пенею та комісією, 500 грн – штраф (фіксована частина) та 3 247,75 грн штраф (процентна складова), позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість в розмірі 68 702,78 грн та судові витрати в розмірі 1 762,00 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 вересня 2019 року позов задовлено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.09.2010 в розмірі 4 053,07 грн та судові витрати в розмірі 105,72 грн.
У решті вимог відмовлено. 

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просив скасувати зазначене рішення в частині, яким відмовлено банку в стягненні з відповідача відсотків, штрафу і пені, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку в цій частині задовольнити повністю. Вказував на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на наявний в матеріалах справи оригінал довідки про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, власноручно підписаної відповідачем, в якій міститься інформація про: тип картки, тип кредитної лінії, пільговий період, валюту кредитування, базову відсоткову ставку в місяць, розмір щомісячних платежів, термін внесення щомісячних платежів, пеню за невчасне погашення заборгованості, штраф та комісію. А тому місцевий суд безпідставно відмовив у стягненні з відповідача на користь банку відсотків, штрафу і пені, чим допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування. До того ж необхідність сплати боржником процентів кредитору передбачено і ст.169 Кодексу європейського договірного права.

У судовому засіданні представник АТ КБ "ПриватБанк" Дурдинець Р.Ю. апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з підстав наведених у скарзі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належєним чином (під розписку), а тому її неявка, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд уважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що 28 вересня 2010 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, який складається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 28.09.2010, довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка універсальна» 55 днів пільгового періоду і витягу з Умов та Правил надання банківських послуг. 
       Згідно з умовами цього договору банк надав ОСОБА_1 кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 4 700,00 грн зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідно до довідки ПАТ «ПриватБанк» ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття 28.09.2010, строком дії до серпня місяця 2014 року.
Колегією суддів установлено, що після закінчення строку дії виданої відповідачці кредитнї картки, нова картка не перевипускалася і їй банком не видавалася.
       Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом у відповідачки станом на 31.03.2018  наявна заборгованість в розмірі 68 702,78 грн, з яких: 4 053,07 грн – заборгованість за кредитом; 58 501,96 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 400,00 грн – заборгованість за пенею та комісією, 500 грн – штраф (фіксована частина) та 3 247,75 грн штраф (процентна складова).
       Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплататити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до квітня 2014 року включно.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
       Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2015 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Отже, встановивши, що відповідачка ОСОБА_1 позику за укладеним з позивачем договором б/н від 28.09.2010 повинна була повернути в строк, що відповідає строку дії кредитної картки, а саме до кінця серпня 2014 року, яку в цей строк не повернула, і судом першої інстанції сума в розмірі 4 053,07 грн, що становить тіло кредиту, була стягнута, і рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується, а також враховуючи ту обставину, що станом на день повернення позики у відповідачки була відсутня заборгованість по процентам, комісії, пені та штрафам, згідно з наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості, і така відповідачці банком була нарахована після закінчення строку дії кредитного договору, а саме з вересня 2014 року по 30 березня 2018, що не передбачено умовами договору, зокрема і довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна», 55 днів пільгового періоду, на яку посилається апелянт, а тому колегія суддів доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з відповідачки на користь банку суми заборгованості в розмірі 64 649,71 грн (відсотків, комісії, пені та штрафів), нарахованої після закінчення строку дії кредитного договору.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.375 ЦПК України, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 вересня 2019 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 березня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: