ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/7199/17	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/245/20 	Доповідач - Ткач З.Є.	
Категорія - 301030100 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд у складі колегії: 
головуючого Ткач З.Є. 
суддів:  Міщій О. Я., Шевчук Г. М., 
за участю секретаря Костів Х.Ю. 
з участю державного реєстратора управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк А.В., ОСОБА_1 , 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/7199/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2018 року, ухваленого суддею Ромазан В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк Анастасії Володимирівни, ОСОБА_3 , Тернопільської міської ради, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання незаконними дій та рішення державного реєстратора,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Державного реєстратора управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк А.В., ОСОБА_3 , Тернопільської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання незаконними дій та рішення державного реєстратора, уточнивши вимоги у якій просить визнати незаконними дії та рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк Анастасії Володимирівни від 21 липня 2016 року щодо державної реєстрації права власності (з відкриття розділу) за ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,1 га кадастровий номер 6110100000:01:004:0124, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовувала тим, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.02.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу Магдич О.О. їй належить право власності на земельну ділянку площею 0,10 га кадастровий номер 6110100000:01:004:0124, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Реєстрація права власності на земельну ділянку здійснена Управлінням держкомзему у м. Тернополі та Тернопільському районі регіональною філією Центру Державного земельного кадастру. 
Крім того, 18 лютого 2010 року в Поземельній книзі земельної ділянки за реєстровим номером №661010040124001 було зареєстровано перехід права власності на вказану земельну ділянку від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про що свідчить відмітка Управління Держкомзему у м. Тернополі на державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯД №226094 від 26.12.2007 року. 
Проте в наступному продавець ОСОБА_3 за підставою втрати нею оригіналу державного акта на земельну ділянку, незаконно зареєструвала в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну з кадастровим номером 6110100000:01:004:0124, провела її поділ на дві частини - площею 0,09 га та площею 0,01 га, та продала земельну ділянку площею 0,09 га громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у спільну часткову власність. 
Зазначені особи в подальшому також здійснили поділ придбаної земельної ділянки на дві частин, а тому на даний час в Державному земельному кадастрі та Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно зареєстровано три ділянки: площею 0,01 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0194 власник ОСОБА_3 , площею 0,0445 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0195 власник ОСОБА_4 , площею 0,0455 га, кадастровий номер 6110100000:01:004:0196 власник ОСОБА_2 . 
Також зазначила, що державним реєстратором Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк А.В. 21 липня 2016 року з грубим порушенням норм діючого законодавства, було прийнято рішення про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером 6110100000:01:004:0124, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за колишньою власницею ділянки — ОСОБА_3 . 
Вважає, що державним реєстратором при вчиненні оскаржуваної реєстраційної дії порушено вимоги п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункт 50 постанови Кабінету Міністрів України в редакції постанови №1127 від 25.12.2015 року «Про держану реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки державний реєстратор Мартиняк А.В.:
- не перевірила відповідність повноважень особи — ОСОБА_2 , який подавав документи для державної реєстрації речових прав;
- не перевірила подані документи вимогам законодавства (відсутня копія Державного акту права власності на земельну ділянку, подане оголошення в газету про його втрату не відповідало вимогам п.50 постанови КМ України №1127 від 25.12.2015 року, а також були відсутні документи, передбачені п.3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; 
- не перевірила документів про наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію права та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав; 
- не зробила запиту в органи державної влади (відділ Держгеокадастру м.Тернополя), які відповідно до законодавства проводили реєстрацію прав на земельні ділянки до 01 січня 2013 року щодо представлення ними копій документів про реєстрацію земельної ділянки в Державному реєстрі земель. 
Крім цього, на думку позивача, державний реєстратор вчинила реєстраційну дію, у той час, коли у неї були всі підстави як для зупинення так і для відмови у вчиненні державної реєстрації. 
Внаслідок незаконних на думку позивача дій державного реєстратора Мартиняк А.В. та прийняття нею незаконного рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер 6110100000:01:004:0124, позивача було позбавлено права власності на вказану земельну ділянку. 
Також ОСОБА_1 зазначила, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2018 року вирішено:
“Позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк Анастасії Володимирівни, ОСОБА_3 , Тернопільської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання незаконними дій та рішення державного реєстратора - задовольнити.
Визнати незаконними дії та рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк Анастасії Володимирівни від 21 липня 2017 року номер 30571802 щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 6110100000:01:004:0124, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .
Стягнути із Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради у користь ОСОБА_1 13 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. сплаченого нею судового збору.”.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 грудня 2018 року виправлено описку та викладено абзац другий резолютивної частини рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2018 року в такій редакції:
«Визнати незаконними дії та рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк Анастасії Володимирівни від 21 липня 2016 року номер 30571802 щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 6110100000:01:004:0124, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ».
Не погодившись із даним рішенням, представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Притула О.Б. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до ст. 10 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носії інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Тобто, вказана норма зобов`язує державного реєстратора здійснити відповідні запити у разі неподання документів, які підтверджують право.
Враховуючи те, що державному реєстратору були подані документи, які передбачені ЗУ “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, відсутність підстав для відмови реєстрації, ОСОБА_5 законно зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду — без змін. В якості головної підстави для визнання незаконними дій та рішення державного реєстратора вказує на порушення ОСОБА_5 пункту 3 частини 3 статті 10 ЗУ “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”. Зокрема, державний реєстратор не вчинила дій для встановлення власника земельної ділянки до 01 січня 2013 року.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не з`явились, однак про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку.
Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розвитку справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За таких обставин, колегія суддів розглядає справу у їх відсутності.
ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечила, рішення суду вважає законним і обґрунтованим.
Державний реєстратор Мартиняк А.В. доводи апеляційної скарги визнала, пояснивши, що державна реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 6110100000:01:004:0124 за ОСОБА_3 вчинена на підставі поданих всіх необхідних документів та з дотримання вимог чинного законодавства. Просила рішення суду скасувати і в позові ОСОБА_1 про визнання незаконними дій та рішення державного реєстратора відмовити.
Заслухавши головуючого суддю, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Рішення першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
Судом першої інстанції на підставі матеріалів справи вірно установлені наступні обставини.
ОСОБА_3 на підставі рішення 4 сесії 4 скликання Тернопільської міської ради від 11.07.2002 року №4/4/8 набула право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд, що підтверджується копію державного акту на земельну ділянку серії ЯД №226094, виданого 26 грудня 2007 року, 
Зазначений акт зареєстровано у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010766100687. 
Відповідно до нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03 лютого 2009 року, укладеного між ОСОБА_7 , який діяв згідно довіреності від імені ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець), Продавець продав, а Покупець купив належне ОСОБА_3 на праві приватної власності нерухоме майно, що іменується далі «Земельна ділянка», а саме земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6110100000:01:004:0124, місце розташування: АДРЕСА_1 . Зазначена земельна ділянка належить продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №226094, виданого Управлінням земельних ресурсів у м. Тернополі 26 грудня 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею. 
Продаж земельної ділянки вчинено за 233750 грн., які покупець передала продавцю, а продавець одержав від покупця до підписання договору. Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності на неї (Державного акта на право власності на земельну ділянку) та його державної реєстрації. Договір є підставою для видачі власнику земельної ділянки державного акта на право приватної власності на землю.
На зазначеному державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯД №226094, приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О. поставлено відмітку про реєстрацію 03 лютого 2009 року за реєстровим номером 211 договору купівлі-продажу земельної ділянки на підставі якого право власності на цю земельну ділянку переходить до ОСОБА_1 
Державним реєстратором Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк А.В. 21 липня 2016 року, розглянувши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 15 липня 2016 року за реєстраційним номером 17676431, яку подав ОСОБА_2 , що діє на підставі довіреності для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що розташована АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6110100000:01:004:0124, прийнято рішення за №30571802 про проведення державної реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку з відкриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Як вбачається із поданих документів, які слугували підставою для вчинення спірної реєстраційної дії, наданих Управлінням державної реєстрації Тернопільської міської ради, із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулась ОСОБА_3 через уповноваженого нею на підставі довіреності, посвідченої консулом Генерального консульства України в Неаполі, ОСОБА_2 щодо реєстрації нерухомого майна - земельної ділянки кадастровий номер 6110100000:01:004:0124, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
До зазначеної заяви було подано копію довіреності на представництво інтересів заявника, оголошення про втрату державного акту на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 .. Крім цього, було додано лист відділу Держгеокадастру у м.Тернополі від 26 квітня 2016 року №19-1919-99.64-327/2-16 відповідно до якого зазначено, що відділ Держгеокадастру у м. Тернополі на заяву ОСОБА_3 від 13.04.2016 року надає копію державного акту на право власності на земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Також зазначеним Управлінням державної реєстрації, як підставу для її проведення, надано копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №226094 щодо права власності за ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , на якому відсутня відмітка приватного нотаріуса Магдич О.О. про перехід права власності вказаної спірної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 03 лютого 2009 року до ОСОБА_1 . Також, було долучено інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на 21 липня 2016 року відповідно до якого інформація щодо належності нерухомого майна на земельну ділянку кадастровий номер 6110100000:01:004:0124 відсутня. 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався тим, що державним реєстратором не було дотримано вимоги ст.ст. 10, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки державну реєстрацію такого права проведено без одержання інформації від органів влади, підприємств, установ та організацій, які уже проводили оформлення реєстрацію таких прав до 01 січня 2013 року, а також під час того, коли уже було зареєстровано речове право на таке майно за іншою особою. Крім цього, внаслідок таких дій зазначеного державного реєстратора, ОСОБА_1 протиправно позбавлено права власності на належну їй земельну ділянку, площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 6110100000:01:004:0124, що суперечить вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст..41 Конституції України, ст.319, 321 ЦК України, а тому такі дії та рішення державного реєстратора слід визнати незаконними. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Ст. 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.
Відповідно до вимог закону, суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Так, як вище встановлено позивачці належала земельна ділянка площею 0,1000 гектарів, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, місце розташування: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 03 лютого 2009 року, укладеного між ОСОБА_7 , який діяв згідно довіреності від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Даний договір не визнаний незаконним і є чинним. 
Положення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр", згідно якого земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
Крім того суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, що встановлюють порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 
Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Згідно ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 10 зазначеного Закону, державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів, тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Відповідно до п.1,2 ч. 3 статті 10 зазначеного Закону, державний реєстратор зобов`язаний: 1) встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та прийняти відповідне рішення. 
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 23 зазначеного Закону, розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках: неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частині третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 01 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідної для державної реєстрації прав. 
В силу вимог п. 6 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження. 
Державна реєстрація прав, відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.
За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, відповідно до п. 18 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.
Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав, відповідно до п. 19 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у редакції чинній на момент проведення державної реєстрації спірного майна, під час проведення державної реєстрації прав державний реєстратор використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав. За відсутності відомостей у реєстрі прав власності на нерухоме майно державний реєстратор використовує наявні відомості, які містяться на паперових носіях інформації. 
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно зобов`язаний перевірити всю можливу інформацію про наявність або відсутність вже зареєстрованих речових прав з метою недопущення одночасного існування їх подвійної державної реєстрації за різними особами.
21 липня 2016 року, під час прийняття рішення про проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 , державним реєстратором не було враховано наведених вище положень законодавства, ним не було вчинено всіх належних дій для запобігання випадків подвійної реєстрації права власності на земельну ділянку за різними право набувачами.
Зокрема, при здійсненні державної реєстрації права власності на земельну ділянку державний реєстратор Мартиняк А.В. не перевірила відсутність державної реєстрації щодо неї до 01 січня 2013 року в органі, до компетенції якого раніше належали відповідні функції.
Суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що внаслідок цього відбулася державна реєстрація права власності за відповідачем на земельну ділянку, яка належать позивачу, що є неприпустимим і само по собі є підставою для скасування прийнятого державним реєстратором рішення.
Таким чином, зазначаючи про доведеність порушення права власності позивача на земельну ділянку та вказуючи при цьому на неправомірність дій державного реєстратора суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Мартиняк А.В. від 21 липня 2017 року номер 30571802 щодо державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 6110100000:01:004:0124, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , яким позивачку ОСОБА_1 було незаконно позбавлено права власності на належну їй земельну ділянку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить інших доводів щодо незаконності рішення суду, що було б підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Тернопільський апеляційний суд в складі колегії суддів, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повна постанова складена 03 березня 2020 року.

Головуючий:                                                Ткач З.Є.

Судді:                                                         Міщій О.Я.

                                                               Шевчук Г.М.