ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 334/1109/20                                 Головуючий в 1 інст. Ісаков Д.О.
Провадження № 33/807/384/20                                         Доповідач в 2 інст. – Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       11 червня 2020 року                                                 м. Запоріжжя
       Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , її захисника – адвоката Серболової О.В. справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя області від 13 травня 2020 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу 850 гривень та стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:

Як зазначено в постанові суду, з представлених суду матеріалів вбачається, що 14 лютого 2020 року був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за неналежне виховання дітей ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до яких у період з грудня 2019 року по не приділяє належної уваги щодо виховання та придбання освіти, після чого діти звернулись до адміністрації ЗОШ № 100 щодо передачі їх до бабусі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , де до лютого 2020 року проживав син ОСОБА_5 , а дочка проживає досі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування скарги зазначає, що суд розглянув справу за її відсутності, не взявши до уваги її клопотання про відкладення розгляду справи.
Вказує на те, що через карантин й досі Центр безоплатної правової допомоги не надає послуги, не здійснює прийом громадян. Але її клопотання свідчать про її небайдужість до справи.
Тому вважає, що апеляційний суд має дослідити нові докази, які не були подані нею в суд першої інстанції.
Щодо правопорушення, свою вину не визнає, зазначає, що у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КПК України.
Зазначає, що діти звернулися до адміністрації школи щодо передачі їх бабусі, але не з підстав невиконання їх матір`ю батьківських обов`язків, аз підстави страху перед батьком, ОСОБА_6 , який зловживає алкоголем та вчиняє насильство у сім`ї, що підтверджується зверненнями до поліції, медичною документацією.
Наразі готується подача до суду заяви про видачу обмежувального припису.
Однак, попри такої важкої ситуації в родині та стану здоров`я (вона є інвалідом ІІ групи), вона піклується про своїх дітей та завжди піклувалася, виконує свої батьківські обов`язки – годує дітей, забезпечує необхідним приладдям, відвідує батьківські збори, школу та виконує інші дії щодо виховання та забезпечення належного рівня життя своїм дітям.
Зазначає, що про перебування дітей у свекрухи, ОСОБА_4 , вона дізналася 23.12.2020 та вже наступного дня поїхала за ними, але мати чоловіка відмовилися відчиняти двері та повідомила, що цим питанням буде займатися опікунська рада.
08.01.2020, 10.02.2020, вона зверталась до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, 11.02.2020 – до прокуратури.
12.02.2020 вона звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_6 про визначення місця проживання доньки разом із матір`ю. Рішенням від 12.02.2020 позов задоволено, також рішенням встановлено, що вона належним чином виконує батьківські обов`язки.
Посилається на те, що пояснення її сина ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення виконані не його рукою. Син підтверджує наявність їжі вдома та насилля з боку батька та побиття свекрухою. Але діям батька та баби не надано правової оцінки, а тому вважає дискримінаційними твердження по відношенню до неї як особи, яка не виконує батьківські обов`язки.
Свої письмові пояснення вважає неналежним доказом вчинення правопорушення, адже вона їх не читала, не розуміла наслідки складення та підписання таких показань. 
На думку апелянта, звернення ОСОБА_4 від 14.02.2020 – є захистом своїх протиправних дій щодо утримання онуки та помстою за її звернення до правоохоронних органів відносно чоловіка.
Таким чином, у зв`язку із неналежністю зібраних доказів, вважає протокол про адміністративне правопорушення також неналежним доказом.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, зазначила, що любить дітей, усім забезпечує. Зараз діти знаходяться із нею.
Адвокат Серболова В.М. підтримала апеляційну скаргу. Вказала на те, що її підзахисна опинилася у складній життєвій ситуації. Через карантин не змогла отримати безоплатну правову допомогу. Пішки з «Великого лугу» йшла до суду. Через це суд був обмежений лише матеріалами справи та не заслухав особу, яка притягається до адміністративної відповідальності. Її чоловік зловживає алкогольними напоями, усіх їх б`є, а вона не має можливості фізично цьому протистояти. Баба забрала дітей, тому що ОСОБА_1 була побита, перебувала на лікуванні, діти перелякалися – старший відвів дочку до школи та написав заяву, просив захистити від батька.
Заслухавши доводи ОСОБА_1 та її захисника в підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення підлягають з`ясуванню питання: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Всупереч вказаним вимогам закону, суд в достатній мірі не з`ясував всіх обставин справи, не перевірив докази, які наявні в матеріалах адміністративної справи, та не дав їм належної оцінки. Свої висновки, викладені у постанові, суд належним чином не вмотивував.
Так, ст. 62 Конституції України закріплює положення, що відображають сутність презумпції невинуватості: "Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана покаранню, поки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь". 
У рішенні № 23-рп/2010 від 22.12.2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. 
Отже, процедура притягнення до адміністративної відповідальності, ґрунтується, в тому числі, і на закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
З цього випливає, що обов`язок доводити вину, як складова презумпції невинуватості, покладається на адміністративний орган та посадових осіб, які встановили факт скоєння протиправного вчинку і порушили провадження в справі. 
Частиною 1 ст. 184 КУпАП передбачена відповідальність за ухилення батьками або особами, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Диспозиція вказаного закону є банкетною нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших норм, зокрема до Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства».
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 Сімейного кодексу України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 
Відповідно до положення ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання. 
Отже, об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у трьох різних формах: ухилення від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя дитини; ухилення від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов навчання дитини; ухилення від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов виховання дитини.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. 
Разом з тим у протоколі про адміністративне правопорушення не розкрито суть вчиненого правопорушення, зокрема не зазначено у чому полягає ухилення ОСОБА_1 від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов навчання дітей, а також ухилення від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов їх виховання.
Крім того, зібрані правоохоронним органом докази беззаперечно не вказують на ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків у тій формі, що ставилося їй за провину.
Зокрема, заява та письмові пояснення ОСОБА_4 містять відомості про зловживання ОСОБА_6 спиртними напоями та сварками між ним та ОСОБА_1 , а також посилання на антисанітарію житла (а.с. 4-6).
У письмових пояснень син, ОСОБА_2 , зазначає, що батько зловживає спритними напоями, вчиняє насильство у сім`ї, матір влаштовує скандали, відмічає бруд у квартирі (а.с. 2).
Проте вказані відомості не вказують на діяння ОСОБА_2 , що полягали в ухиленні від обов`язків щодо забезпечення необхідних умов навчання та виховання дітей, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ставилося їй у провину.
Лише у письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначено, що у зв`язку з тим, що вона перебувала у стані депресії, вихованням і освітою дітей не займалася.
Проте визнавальні показання особи, які не підтверджуються сукупністю інших доказів, не можуть бути покладені в основу судового рішення щодо вини особи у вчиненні правопорушення.
Апеляційним судом досліджені докази, що надала ОСОБА_1 , які повністю спростовують її визнавальні письмові пояснення.
Зокрема із психологічно-педагогічної характеристики її дочки ОСОБА_3 , що складена класним керівником та директором школи № 100, вбачається, що ОСОБА_1 зарекомендувала себе як старанна учениця, забезпечена необхідним навчальним приладдям. Мати підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, цікавиться навчанням дитини.
За наведеного, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події та складу вказаного правопорушення.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, скасувати, провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення та оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                         В.Я. РассуждайДата документу  Справа № 334/1109/20