Справа № 127/3170/17
Провадження № 22-ц/801/1082/2020
Категорія: 21
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року	Справа № 127/3170/17	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2019 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Федчишеним С.А.,
ВСТАНОВИВ:
В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Вінницької міської ради з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на стороні відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , в подальшому змінюючи предмет позову просив визнати незаконними та скасувати п.31 Додатку №4 рішення Вінницької міської ради № 1693 від 11.04.2014 та п. 19 Додатку № 3 рішення Вінницької міської ради № 1871 від 31.10.2014.
Позовна заява мотивована тим, що  ОСОБА_2 є власником домоволодіння, яке розташовано поблизу ставка "Вишенське озеро" (або ставок "Поділля"). Між входом до домоволодіння позивача та урізом води ставка знаходиться земельна ділянка, яка була захаращена будівельним мусором та побутовими відходами. За власні кошти позивач із сусідами облагородили ділянку деревами та кущами, влаштувавши зону відпочинку членів його сім`ї та мешканців прилеглих домоволодінь.
Позивач вказує, що у вересні 2015 року йому стало відомо, що вказаними рішеннями Вінницької міської Ради , які є предметом спору, було передано у власність земельні ділянки, які більшою своєю частинною накладаються на прибережну захисну смугу ставка «Вишенське озеро» («Поділля»), яку позивач за допомогою сусідів облаштували за власні кошти, засипали шаром родючого гранту та висадили різноманітні дерева та кущі.
Вказує, що надання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 земельних ділянок рекреаційного призначення, що захищаються Законом, порушує право на відпочинок біля водойми, на безпечне для життя і здоров`я довкілля. 
ОСОБА_2 зазначає, що надаючи земельні ділянки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за кадастровими номерами 0510100000:02:070:0152 та 0510100000:02:070:0288, Вінницька міська Рада не врахувала, що більшою своєю частиною вони накладаються на прибережну захисну смугу ставка "Вишенське озеро" (або ставка "Поділля").
Позивач вважає, що оскаржувані рішення прийнято з порушенням вимог діючого законодавства України. Оскільки відповідачем не розроблялися проекти відведення земельних ділянок щодо встановлення прибережних захисних смуг, а проекти землеустрою щодо відведення вищезазначених земельних ділянок для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд не пройшли державної експертизи. 
Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2019 року, з врахуванням уточнених позовних вимог, позов було задоволено. 
Визнано незаконним та скасовано п. 31 Додатку № 4 рішення Вінницької міської Ради №1693 від 11.04.2014, яким ОСОБА_7 передано у власність земельну ділянку за кадастровим номером 0510100000 :02:070:0152, площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за рахунок земель комунальної власності.
Визнано незаконним та скасовано п. 19 Додатку № 3 рішення Вінницької міської Ради № 1871 від 31.10.2014 року, яким ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку за кадастровим номером 0510100000 :02:070:0288, площею 414 кв.м., по АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за рахунок земель комунальної власності.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, до якої приєдналась Вінницька міська рада. 
Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.
В якості основних доводів скаржники посилаються на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки викопіюванню з чергового плану міста з нанесеними обмеженнями на використання територій по АДРЕСА_2 , затвердженого рішенням виконкому №399 від 24.05.96р., наданим департаментом містобудування і архітектури Вінницької міської ради 04.12.2015, згідно з яким, нанесена земельна ділянка, що належить  ОСОБА_1  не суміщається, а межує з прибережною захисною смугою струмка. Крім того, порушення прав позивача оскаржуваними рішеннями міської ради останнім не доведено.
Скаржник зазначає, що суд необґрунтовано посилався на «Порядок погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення викупу надання земельних ділянок» від 05.11.2004р. № 434 та відповідні норми земельного та водного кодексів України, оскільки вказані нормативні акти прийнятті вже після прийняття рішення виконавчого комітету від 24.05.1996 р. і не мають зворотної сили.
Позивач подав письмовий відзив, в якому просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних  підстав. 
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду не відповідає.
Судом апеляційної інстанції встановлено наступне.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким  у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного суду від 01 квітня 2020 року касаційну скаргу  ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Вінницького апеляційного суду від 11 червня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційного суду
Відповідно до ч.1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої інстанції та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
Разом з тим, частина друга цієї статті, говорить, що постанова касаційного суду не може містити вказівку, зокрема, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.
Судом установлено наступне.
Позивач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки розташованої в АДРЕСА_3 , відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯБ №392673 від 10.05.2006.
Пунктом 31 Додатку № 4 рішення Вінницької міської Ради № 1693 від 11.04.2014 ОСОБА_7 було передано по АДРЕСА_1 , земельну ділянку за кадастровим номером 0510100000:02 :070 :0152, площею 1000 кв.м., для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за рахунок земель комунальної власності.
Пунктом 19 Додатку № 3 рішення Вінницької міської Ради № 1871 від 31.10.2014 року ОСОБА_6 було передано по АДРЕСА_2 , земельну ділянку за кадастровим номером 0510100000:02 :070 :0288, площею 414 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за рахунок земель комунальної власності.
В подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_6 об`єднали частки своїх земельних ділянок в земельну ділянку , якій присвоєно кадастровий номер 0510100000:02:070:0295.
17 січня 2015 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 придбала частину земельної ділянки за кадастровим номером 0510100000:02:070:0295, загальною площею 0,08 га., якій в подальшому було визначено кадастровий номер 0510100000:02:070:0305.
В 2018 році ОСОБА_1 розпочала на земельній ділянці за кадастровим номером 0510100000:02:070:0305 монтажно-будівельні роботи по будівництву житлового будинку та господарських споруд.
Згідно п.2 висновку судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою за № 017/16 від 21 вересня 2016 року проведеною ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон», в адміністративній справі № 127/23269/15-а , яка була надана позивачем до позовної заяви в обґрунтування позовних вимог має місце накладення земельних ділянок за кадастровими номерами 0510100000:02:070:0152 та 0510100000:02:070:0288 на земельні ділянки за кадастровими номерами 0510100000:02:070:0305 та 0510100000:02:070:0306, відповідно до правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та вимог нормативно-правових актів. Площі накладання відображені в дослідній частині висновку стор. 26. Конфігурація та межа накладення графічно відображена в додатку 6 до висновку.
П.3 висновку частини земельних ділянок з кадастровими номерами 0510100000:02:070:0305 та 0510100000:02:070:0306 знаходяться в межах 25-ти метрів від урізу води фактичного місця розташування струмка (річки), що графічно відображено в додатку 7 до висновку.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вирішуючи питання про передачу у власність спірних земельних ділянок, Вінницька міська рада не врахувала, що частина цих земельних ділянок накладається на прибережну захисну смугу річки « Шереметка », яка в районі вулиць АДРЕСА_2 впадає у ставок «Вишенське озеро» (ставок «Поділля»), створений по руслу річки « Вишня », правої притоки річки «Південний Буг», чим порушила вимоги ст.ст.88-90 ВК України, ст.61 ЗК України, Закон України «Про охорону земель» та норм ДБН-360-92. Також суд зробив висновок, що рішення Ради порушують законні права позивача на безпечне для життя і здоров`я довкілля.
З таким висновком не може погодитись апеляційний суд.
Ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Так, заперечуючи позов, та звертаючись із апеляційною скаргою до суду , третя особа ОСОБА_1 посилалася на висновок судової земельно-технічної експертизи за №044/18 від 12.12.2018 року ТОВ "Експертно-юридична фірма Соломон", яка була проведена в ході розгляду даної справи. 
За висновком даної експертизи земельні ділянки за кадастровими номерами 0510100000:02:070:0152 та 0510100000:02:070:0288, які були виділені у власність третім особам ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за рішеннями Вінницької міської ради, що оскаржуються, не знаходяться в межах прибережної захисної смуги малої річки "Вишня" правої притоки річки "Південний Буг". При цьому експертом було враховано план-схему відображення проходження затвердженої рішенням Вінницької міської ради №1628 від 27.02.2014, прибережної захисної смуги річки «Вишня» правої притоки річки «Південний Буг» відносно земельних ділянок за кадастровими номерами 0510100000:02:070:0152 та 0510100000:02:070:0288 (т.3 а.с.143-156).
       Суд першої інстанції на даний висновок експертизи належної уваги не звернув і не дав йому належної правової оцінки. 
Так посилання суду першої інстанції на висновок ТОВ «Експертно-юридичної фірми «Соломон» від 21.09.2016 №017/16 (Т. 1 а.с. 59-87), суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з огляду на наступне. 
       Зі змісту висновку та поставлених питань вбачається, що предметом дослідження експерта була відстань між земельними ділянками кадастрові номери 05100100000:02:070:0305, 05100100000:02:070:0306 від узрізу води річки (без назви). 
       З дослідження змісту вказаного висновку судом встановлено, що експерт не витребовував і йому не надавалось будь-яких вихідних даних щодо наявності або місця визначення прибережних захисних смуги річки. 
З наявних доказів, що містяться в матеріалах справи (Т.4 а.с. 9) вбачається, що вказана річка являється річкою « Шереметка » внесена до реєстру річок Вінницької області, яка згідно своїх характеристик являється малою річкою. 
       В матеріалах справи також знаходиться (Т.4 а.с. 4) відповідь виконавчого комітету Вінницької міської ради, (Т.4 а.с. 5) рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.05.1996 №399 «Про погодження проекту містобудівного обґрунтування приватизації міських земель та проекту містобудівного обґрунтування категорій прибережних територій вздовж р. Південний Буг» та його приток в межах м. Вінниці», витяг із вказаного містобудівного обґрунтування з нанесенням прибережної захисної смуги річки (Т.4 а.с. 6), викопіювання з чергового плану міста нанесеними обмеженнями на використання територій по АДРЕСА_2 . 2 а.с. 30). 
З оцінки вказаних доказів в їх сукупності судом встановлено, що прибережні-захисні смуги р. Шереметки, були визначені проектом містобудівного обґрунтування категорій прибережних територій вздовж р. «Південний Буг», затвердженого рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.05.1996 №399. Проходження їх відносно земельних ділянок відображено у викопіюванні з чергового плану міста з нанесеними обмеженнями на використання територій по АДРЕСА_2 , з огляду якого та відповіді виконавчого комітету Вінницької міської ради вбачається, що приватизовані земельні ділянки, які є предметом спору не входять в межі прибережних захисних смуг як річки « Шереметка » так і річки « Вишня ». 
Так ст.ст. 78,79 ЗК України (в редакції 1991 року чинного на час прийняття рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.05.1996. №399 «Про погодження проекту містобудівного обґрунтування приватизації міських земель та проекту містобудівного обґрунтування категорій прибережних територій вздовж р. Південний Буг» визначала, що до земель водного фонду належать землі, зайняті ріками, озерами, водоймами, болотами, гідротехнічними та іншими водогосподарськими спорудами, а також землі, виділені по берегах водойм під смуги відведення.
Землі в смугах відведення надаються органам водного господарства та іншим організаціям для спеціальних потреб і використовуються ними для лісопосадок, ремонту споруд, будівництва переправ, виробничих приміщень, складів тощо.
Зони охорони встановлюються навколо водойм, водних джерел і гідротехнічних споруд для виконання комплексу санітарних, протиерозійних заходів і створення захисних лісонасаджень з метою збереження і поліпшення водних ресурсів. 
На землях водного фонду забороняється будь-яка діяльність, що суперечить їх цільовому призначенню.
Землі водного фонду, що є в користуванні водогосподарських підприємств і організацій, можуть надаватися за рішенням районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів у тимчасове користування для сінокосіння і риборозведення.
Порядок використання земель водного фонду визначається законодавством України. 
Такий порядок станом на 1996 рік визначався Водним кодексом України (в редакції 1995 року), зокрема, ст.ст. 87, 88 вказаного кодексу визначали, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.
Прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:
       для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів;
       для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів;
       для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.
       Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.
У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга 
встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.
       Зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами.
Отже, суд вважає, що проект містобудівного обґрунтування категорій прибережних територій вздовж р. «Південний Буг», який затверджувався рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.05.1996 №399, являється спеціально розробленим проектом за яким визначалась прибережна-захисна смуга у м. Вінниці з урахуванням умов, що склались. 
       З огляду на те, що експерт ТОВ «Експертно-юридичної фірми «Соломон» при наданні висновку від 21.09.2016 №017/16 не досліджував проект містобудівного обґрунтування категорій прибережних територій вздовж р. «Південний Буг», який затверджувався рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від  24.05.1996р. №399, і яким були визначені прибережні-захисні смуги річки «Шереметка» апеляційний суд  вважає вказаний доказ неналежним. 
Отже посилання позивача, що надаючи земельні ділянки третім особам ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Вінницькою міською радою не було враховано, що більшою своєю частиною вони накладаються на прибережну захисну смугу ставка «Вишенське озеро», що є порушенням ст.ст.88,90 ВК України, ст.61 ЗУ України, ст.ст. 1,2,12.35,48 ЗУ «Про охорону земель», є необґрунтованим, безпідставним та таким, що спростовується висновком судової земельно-технічної експертизи за №044/18 від 12.12.2018 року в даній справі.
Ст.27 Закону України « Про державний земельний кадастр» визначено, що у разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовується, а поземельна книга на таку земельну ділянку закривається.
Так, з отриманої інформації, яка є у доступі для суду, вбачається, що запис про державну реєстрацію земельних ділянок 0510100000:02:070:0152 та 0510100000:02:070:0288, які були виділенні третім особам ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у власність за рішенням Вінницької міської ради, яке оскаржується, скасована. 
Тобто предметом оскарження є рішення Вінницької міської ради про передачу громадян у власність земельних ділянок, запис про реєстрацію яких на час розгляду справи скасована. 
Дану обставину суд першої інстанції не перевірив та не врахував, хоча це має вагоме значення для правильного вирішення спору. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що частина земельної ділянки за кадастровим номером 0510100000:02:070:0305 , яка належить третій особі на стороні відповідача ОСОБА_1 частково знаходиться в межах 25-ти метрів від урізу води фактичного місця розташування струмка (річки), що графічно відображено в додатку 7 до висновку судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою за № 017/16 від 21 вересня 2016 року проведеною ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон», в адміністративній справі № 127/23269/15-а.
Отже суд першої інстанції, задовольняючи позов, зробив висновок і виходив із того, що частина земельної ділянки, належної третій особі ОСОБА_1 частково знаходиться в межах 25-ти метрів від урізу струмка (річки). Тобто, вирішуючи спір, суд надав юридичну оцінку земельній ділянці, яка не була предметом судового спору. З відповідним позовом у цій справі ОСОБА_2 до ОСОБА_1 не звертався, відповідачем остання у справі не являється. 
Також помилковими в зв`язку з цим є посилання суду першої інстанції на правові позиції ВС України від 21.05.2014 у справі №6-16цс14 від 22.12.2014 у справі №6-206цс14, оскільки у м. Вінниці прибережні захисні смуги визначені, відповідною документацією, яка у встановленому законодавством порядку на той час була затверджена уповноваженим органом - виконавчим комітетом Вінницької міської ради. 
       Так п. 34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Ст.ст. 12,118, 186 ЗК України визначають повноваження органів місцевого самоврядування щодо затвердження документації із землеустрою та передачу земельних ділянок у власність. 
З огляду на те, що належних і допустимих доказів, розташування земельних ділянок - кадастрові номери 05100100000:02:070:0305, 05100100000:02:070:0306, в межах прибережної захисної смуги р. «Шереметки», визначеної проектом містобудівного обґрунтування категорій прибережних територій вздовж р. «Південний Буг», який затверджувався рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.05.1996р. №399, суду не надано, рішення Вінницької міської ради 47 сесії 6 скликання від 11.04.2014 №1693, 54 сесії 6 скликання від 31.10.2014р. №1871 (Т.1 а.с. 6-8), яким затверджувались проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передавались спірні земельні ділянки у власність з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, прийняті в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. 
Так позивач являється членом територіальної громади міста Вінниця, постійно мешкає поблизу водойми, поряд із якою знаходяться спірні земельні ділянки, користувався її прибережною смугою, яка є рекреаційною зоною, однак доказів, надання Вінницькою міською радою земель, саме прибережної захисної смуги у приватну власність і в зв`язку з цим, наявності йому перешкод вільного користування вказаними землями водного фонду, які призначені саме для рекреації (відпочинку) та які повинні знаходитися у загальнодоступному користуванні до суду надано не було, тому посилання позивача на положення Орхуської конвенції про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля (ратифікованої Законом України N 832-XIV від 06.07.1999 року), яка гарантує при захисті екологічних прав - право оскаржити рішення органів місцевого самоврядування, що порушують національне екологічне законодавство є необґрунтованими. 
Апеляційний суд звертає увагу, що Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Держекоінспекція у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Основними завданнями Держекоінспекції є зокрема  здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо охорони, раціонального використання та відтворення вод і відтворення водних ресурсів.
Отже повноважним органом, який наділений правами контролю (нагляду) додержання вимог законодавства щодо охорони, використання та відтворення вод і відтворення вод і водних ресурсів є відповідна Держекоінстпекція.
Звертаючись о суду з позовом, позивач вказував на порушення відповідачем його прав на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля. А дії відповідача, на його переконання призводять до нищення, псування , забруднення довкілля.
На переконання апеляційного суду позивач не є тією особою, яка наділена правами контролю (нагляду) додержання вимог законодавства щодо охорони, використання та відтворення вод і водних ресурсів, зокрема звернення до суду з відповідним позовом у сфері екологічних суспільних відносин.
Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини другої   статті 55 Конституції України  кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у тому числі й рішення органу місцевого самоврядування, що є предметом цього спору.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої   статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Колегія суддів зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи -позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 від 5 серпня 2019 року справа №1340/4630/18 і підстави для відступлення від неї відсутні. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи є вагомими та такими, що впливають на правильність ухваленого судом рішення та спростовують висновки суду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального та матеріального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та Вінницької міської ради задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2019 року скасувати та постановити нове рішення.
В задоволенні позову  ОСОБА_2 до Вінницької міської ради з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на стороні відповідача ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування пункту 31 Додатку №4 рішення Вінницької міської ради № 1693 від 11.04.2014 та пункту 19 Додатку № 3 рішення Вінницької міської ради № 1871 від 31.10.2014 - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
       Повний текст постанови складено 22 травня 2020 року.

Головуючий                                                        М.М. Якименко
Судді:                                                             О.В. Ковальчук
                                                                               Т.Б. Сало