Справа №592/17160/19 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Князєв В. Б.	
Номер провадження 33/816/142/20 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2020 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу про адміністративне правопорушення № 592/17160/19 за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 24.01.2020, якою 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 
визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення: 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_3 , 

В С Т А Н О В И В:

В поданій спільній апеляційній скарзі особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 просить скасувати постанову судді та закрити провадження у справі, оскільки в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено про його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в лікарні та від якого огляду він відмовився, свідки підтвердили його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння тільки на місці зупинки т/з, поліцейськими порушена процедура огляду на стан сп`яніння, не оформлене направлення на огляд до закладу охорони здоров`я, не відсторонено від керування, а суд не допитав свідків.
Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 24.01.2020 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладене стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 10200 грн з позбавленням права керування т/з строком 1 рік. Стягнуто на користь держави 420,40 грн судового збору.
Відповідно до постанови судді, ОСОБА_3 26.10.2019 о 02:08 по вул. Чернігівській в м. Сумах керував т/з Mitsubishi Pajero д. н. з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з, а також в найближчому закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків.
Будучи відповідно ст. 268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_3 в судове засідання 02.03.2020 не з`явився і клопотання про перенесення розгляду справи не надав, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності цієї особи, яка подала апеляційну скаргу.
Перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Розглянувши протокол про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 285612 від 26.10.2019, суддя суду першої інстанції цілком правильно дійшов висновку, що ОСОБА_3 керував т/з із ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, оскільки це відповідає фактичним обставинам справи, належним чином умотивований і ґрунтується на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах, зокрема підтверджується:
- відеозаписом подій з автомобільного та нагрудних відео реєстраторів поліцейських, згідно якого автомобіль під керуванням ОСОБА_3 зупинений через порушення правил дорожнього руху. ОСОБА_3 в присутності двох свідків висловив бажання пройти огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, проте відмовився прослідувати до лікарні, внаслідок чого запрошені інші свідки, в присутності яких останній знову заявив, що бажає пройти огляд в закладі охорони, але потім знову відмовився прослідувати до лікарні;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, згідно якого в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 водій відмовився проходити огляд на стан сп`яніння;
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 26.10.2019, згідно яких в м. Суми по вул. Чернігівській в районі буд. 14 в їх присутності запропоновано ОСОБА_3 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою газоаналізатора, від чого останній відмовився, а також відмовився прослідувати до найближчого закладу охорони здоров`я для встановлення наявності чи відсутності стану сп`яніння;
- рапортом поліцейського роти № 1 взводу № 1 батальйону УПП в Сумській області Колесника А. В. від 26.10.2019 про те, що під час несення служби по охороні громадського порядку м. Суми по вул. Чернігівській в районі буд. 14 за порушення ПДР зупинений т/з під керуванням ОСОБА_3 , у якого виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та який відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності 2-х свідків, внаслідок чого складено протокол про адміністративне правопорушення та відсторонено ОСОБА_3 від керування автомобілем; 
- аналогічною заявою ОСОБА_7 від 02.03.2020.
Досліджуючи під час розгляду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на предмет їх достовірності і допустимості, апеляційний суд вважає за можливе використати їх як докази вини ОСОБА_3 , оскільки ці письмові пояснення містять фактичну інформацію, на основі якої встановлюється певний юридичний факт і їх зміст об`єктивно узгоджується та співпадає з іншими безпосередньо дослідженими доказами в справі, враховуючи, що ці свідки, будучи повідомленими в установленому законом порядку про час і місце розгляду справи, не спростували перед судом у будь-який спосіб викладені ними у письмових поясненнях обставини, що не протирічить принципам, які застосовуються у випадках, коли свідки обвинувачення не з`являються у судове засідання і надані ними раніше показання визнаються допустимими як докази, які узагальнені та уточнені ЄСПЛ у справі «Аль- ОСОБА_8 й Тахері проти Сполученого Королівства» (Al-Khawaja and Tahery v. the United Kingdom), заяви № 26766/05 і № 22228/06, ECHR 2011), згідно яких необхідно проводити три етапний аналіз відповідності положенням п. 1 і п.п. «d» п. 3 ст. 6 Конвенції того провадження, у якому показання свідка, який не був присутнім та допитаним у судовому засіданні, були визнані допустимими як доказ, оскільки у справі мали місце достатні урівноважуючі фактори, які забезпечили належну і чітку оцінку достовірності таких доказів, та надійні процесуальні гарантії, що компенсували недоліки, з якими зіткнулася сторона через допустимість неперевірених доказів, а також забезпечена загальна справедливість судового розгляду.
Зокрема, письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є єдиними або ж вирішальними доказами для притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення правопорушення, ці пояснення не є більш значущими, ніж інші безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази, які є достатньо вагомими для визнання особи винною, і лише об`єктивно та органічно доповнюють останні у їх сукупності.
Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), які суддя оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам. При цьому наведені докази жодним чином не спростовуються іншими доказами чи матеріалами справи, у тому числі і доводами апеляційної скарги щодо обставин події.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння безпосередньо закріплений у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затверджена наказом МВС 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в МЮ 10.11.2015 № 1408/27853), розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затверджена спільним наказом МВС та МОЗ 09.11.2015 № 1452/735 та зареєстрована в МЮ 11.11.2015 за № 1413/27858) і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (затверджений постановою КМ 17.12.2008 № 1103, з послідуючими змінами) і являє собою процедуру направлення водіїв т/з для проведення огляду з метою виявлення зазначеного стану і проведення такого огляду.
Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп`яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки т/з із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення і огляд проводиться в присутності поліцейського. 
ОСОБА_3 , відмовившись від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки т/з та формально погодившись на огляд на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, не прослідував до такого найближчого закладу, пояснивши, що «не поїде принципово», умисно уникнувши таким чином його огляд з метою виявлення алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я, що необхідно кваліфікувати як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку (п. 2.5 ПДР) та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що в протоколі не зазначено про відмову від проходження огляду на стан сп`яніння в лікарні, не заслуговують на увагу і задоволенню не підлягають, оскільки спростовуються змістом цього протоколу та письмовими пояснення свідків, згідно яких ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки т/з, так і у найближчому закладі охорони здоров`я.
Що стосується відсутності направлення водія на огляд, то воно (направлення) надається особі, яка керує т/з тільки у разі, якщо остання бажає пройти такий огляд, а якщо особа категорично відмовляється від проходження огляду на стан сп`яніння, то відповідне направлення працівниками поліції і не видається через відсутність об`єктивної потреби у цьому.
Суперечать дослідженим доказам у справі й доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не був відсторонений від керування т/з, оскільки з відеозапису подій убачається, що поліцейський однозначно заборонив останньому керувати автомобілем, а згідно рапорту працівника поліції автомобіль забрав знайомий водія.
В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі», а тому апеляційний суд вважає, що досліджені докази в справі у своїй сукупності і взаємозв`язку є достатніми для доведення вини ОСОБА_3 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, внаслідок чого доводи апеляційної скарги у цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення ст. 268, 279 і 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином вмотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Сум від 24.01.2020 відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Рунов В. Ю.