ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року	Львів	Справа № 300/2494/19 пров. № А/857/2636/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року, ухвалене суддею Матуляк Я.П. у м. Івано-Франківську в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі № 300/2494/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій, -
                                                          ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2019 року позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та зобов`язати перевести на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", починаючи з 15.11.2019 відповідно до довідок про складові заробітної плати від 14.11.2019 № 72 та № 73, зарахувати до стажу державної служби період проходження строкової військової служби з 17.05.1976 по 06.05.1978 та період роботи на посаді міського голови м. Тисмениця з 04.07.2001 по 25.06.2002.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року адміністративний позов задоволено. 
Рішення мотивоване тим, що після набрання чинності Законом України про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII – 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII, та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ вік і стаж.
Судом встановлено протиправність дій пенсійного органу щодо неврахування до стажу державної служби позивача періоду проходження ним строкової військової з 17.05.1976 по 06.05.1978 та його період роботи на посаді міського голови м. Тисмениця з 04.07.2001 по 25.06.2002.
Суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до стажу державної служби та перевести позивача з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з дати звернення з відповідною заявою відповідно до довідок про складові заробітної плати від 14.11.2019 №72 та №73.
При цьому, суд вказав на помилковість доводів відповідача щодо відсутності правових підстав для врахування при призначені пенсії позивачу довідки №73 від 14.11.2019 з покликанням на включення до довідок надбавок, які не виплачувались заявнику до заробітної плати за період його роботи на посаді начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, оскільки право на призначення пенсії особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, в розмірі 60% суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено п.4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №622 від 14.09.2016.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що згідно даних трудової книжки стаж державної служби ОСОБА_1 становить 19 років 3 місяці 9 днів, що є недостатнім для переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Пенсійним органом до стажу державної служби не враховано період проходження військової служби та період роботи на посаді голови м.Тисмениця з 31.03.1998 по 25.06.2002 враховано лише по 03.07.2001.
Оскільки посади в органах місцевого самоврядування віднесені до відповідних категорій посад ст.14 Закону України від 07.06.2001 №2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування», посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому періоди на посадах службовців в органах місцевого самоврядування не можуть бути зараховані до стажу державної служби. Таким чином, до стажу державної служби враховано тільки період роботи позивача з 31.08.1998 по 03.07.2001 на посаді міського голови м.Тисмениця, тобто до введення в дію Закону №2493-ІІІ.
Скаржник не погоджується із висновками суду першої інстанції, що період роботи позивача з 04.07.2001 по 25.06.2002 на посаді міського голови м. Тисмениця підлягає зарахуванню до стажу державної служби відповідно до п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994, покликаючись на те, що зазначена постанова втратила чинність 01.05.2016 - з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016 «Про затвердження порядку обчислення стажу державної служби». Зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону, чинні на день звернення з відповідною заявою до управління про переведення на інший вид пенсії (15.11.2019).
Крім того, не погоджується із висновками суду першої інстанції про врахування до стажу державної служби позивачу періоду служби в лавах Радянської Армії, оскільки умовою для його зарахування є перебування службовця у трудових відносинах з державним органом. Натомість, згідно записів у трудовій книжці у період, що передує періоду служби, ОСОБА_1 працював у Івано-Франківській райветлабораторії.
Також вказує, що при зверненні в управління позивачем надано довідки №72, 73 від 14.11.2019 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби. Однак, в такі довідки включені суми надбавок, які не виплачувались заявнику в період його роботи на посаді начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надбавка за виконання особливо важливої роботи, надбавка за роботу з відомостями, що становлять державну таємницю, що, на думку скаржника, свідчить про відсутність правових підстав для їх врахування.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 15.11.2019 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".
Однак, рішенням №1 від 25.11.2019 відповідачем відмовлено у переведені позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", вказавши, що до стажу державної служби позивача не підлягає зарахуванню період проходження строкової військової служби з 17.05.1976 по 06.05.1978 та період роботи на посаді міського голови м.Тисмениця з 04.07.2001 по 25.06.2002. Також, зазначає, що станом на 01.05.2016                 ОСОБА_1 не працював на посадах державної служби, а на день звернення за переходом на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", згідно представлених документів, стаж на посадах державної служби становить менше 20 років. Крім того, вказує на відсутність підстав для врахування довідки №73 від 14.11.2019, оскільки до неї включені суми надбавок, які не виплачувались заявнику до заробітної плати за період роботи на посаді начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Підтверджено стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби – 19 років 3 місяці 9 днів (а.с.20-22).
Позивач, вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» протиправним, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Так, відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією та законами України.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом № 889-VIII.
Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону                      № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, після набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII - 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII, та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року (справа №822/524/18, Пз/9901/23/18), а відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Таким чином, в межах спірних правовідносин підлягають дослідженню обставини наявності умов, за яких за позивачем зберігається право на переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

В обґрунтування правомірності оскаржуваного позивачем рішення про відмову в переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 25.1.2019 №1 пенсійний орган вказує на те, що станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не працював на посадах державної служби та на день звернення з відповідною заявою згідно представлених документів стаж на посадах державної служби становить менше необхідних 20 років.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку дій суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що пенсійним органом при обрахунку стажу державної служби ОСОБА_1 не враховано період проходження ним строкової служби та частину періоду перебування на посаді міського голови м. Тисмениця.
Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення на інший вид пенсії після набрання чинності Законом України “Про державну службу” (№889-VIII від 10 грудня 2015 року). 
Воночас, відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Так, Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, був чинний до 01.05.2016.
Згідно з п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 р. №283 (далі - Порядок №283) документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 встановлено, зокрема, що позивач у період з 31.03.1998 по 25.06.2002 обіймав посаду міського голови м. Тисмениця (а.с.25-30), встановлено п`яту категорію і присвоєно 9 ранг державного службовця. Однак, пенсійним органом період роботи на посаді міського голови враховано до стажу державної служби лише по 03.07.2001, покликаючись на те, що з набранням чинності Законом України від 07.06.2001 №2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування» посаду міського голови віднесено до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 2 Порядку №283 робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст. 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.
Статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, зокрема, четверту категорію посад - посади міських голів.
З огляду на наведене, пенсійним органом протиправно не враховано до стажу державної служби спірний період перебування позивача на посаді міського голови м.Тисмениця (посадова особа місцевого самоврядування) після 04.07.2001.
Аналогічне застосування наведених норм щодо врахування до стажу державної служби періоду перебування осіб, віднесених до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування, викладено Верховним Судом у постанові від 10 травня 2019 року (справа №351/1792/17).

Також зі змісту оскаржуваного рішення судом встановлено, що відповідачем не враховано до стажу державної служби період проходження ОСОБА_1 строкової служби в лавах Радянської армії.
Відповідно до абз. 5 п. 3 Порядку №283 до стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.
Крім того, згідно з абзацом 2 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 N 2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
В розумінні ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року N 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до статей 29, 61 Конституції Української РСР від 20.04.1978 з метою захисту соціалістичних завоювань, мирної праці радянського народу, суверенітету і територіальної цілісності держави створено Збройні Сили СРСР і встановлено загальний військовий обов`язок.
З 1991 року з набуттям незалежності України та прийняттям відповідного українського законодавства, відповідні правові інститути були реформовані в елементи забезпечення суверенітету незалежної України Збройні Сили України та загальний військовий обов`язок громадян України (згідно зі змінами до Конституції України Законом № 2480-12 від 19.06.1992 та у подальшому ст.ст. 17, 65 Конституції України від 28.06.1996).
Таким чином, проходження позивачем військової служби у лавах Збройних Сил СРСР є тотожним за своєю природою видом суспільної діяльності (державною службою особливого характеру на користь держави, правонаступництво за якою проголосила Україна) та тягне аналогічні правові наслідки.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що період перебування ОСОБА_1 на строковій військовій службі з 17.05.1976 по 06.05.1978 підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 має стаж на посаді державної служби понад 20 років колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії згідно зі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії, призначеної йому відповідно до Закону                       № 1058-IV, на пенсію державного службовця з дати звернення до пенсійного органу з відповідною заявою відповідно до довідок про складові заробітної плати від 14.11.2019 №72 та № 73, які відповідно до ч.1 ст. 37 Закону № 3723-XII підлягають врахуванню.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року у справі № 300/2494/19 – без змін.   
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний