Постанова                                                                                                                                                                                               
Іменем України                                                                      
29 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 509/4644/15-ц
провадження № 61-11700св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого -	Ступак О. В.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О.,	Олійник А. С., Усика Г. І.,	
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Дальницька сільська рада Овідіопольського району Одеської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2018 року у складі судді Гандзій Д. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року у складі колегії суддів: Черевка П. М., Дрішлюка А. І.,                          Драгомерецького М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся через свого представника до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, визнання права власності, виділ майна в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.
Позов (після уточнення позовних вимог 08 травня 2018 року) обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 належить 64/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , що підтверджується посвідченим державним нотаріусом договором дарування частини житлового будинку та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Ще одним власником частки вищевказаного будинку є ОСОБА_2 , якій належить 36/100 частки житлового будинку.
Між власниками зазначений житловий будинок вже фактично поділений. Кожна частина житлового будинку має відокремлені та переобладнані приміщення (кухня, вбиральня, ізольовані кімнати) та самостійний вхід у будинок. Таким чином, кожну з відокремлених частин житлового будинку можна вважати окремим, незалежним один від одного житловим будинком. Проте згоди стосовно документального оформлення оспорюваного житлового будинку шляхом укладення договору про поділ нерухомого майна між сторонами не досягнуто, тому позивач змушений був звернутися до суду із позовом.
Позивач також зазначав, що виділ частки житлового будинку в натурі необхідний йому для реалізації права на безоплатну передачу у власність (приватизацію) земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні відповідно до законодавства.
Спільний житловий будинок розміщений на земельній ділянці загальною площею 0,3174 га, яка знаходиться у фактичному користуванні співвласників, що підтверджується довідкою Дальницької сільської ради Одеської області.
У зв`язку з тим, що висновком експерта від 04 травня 2018 року № 19/2018 встановлено, що ідеальні частки співвласників під час оформлення правовстановлюючих документів були визначені правильно, а фактичні частки змінились за рахунок застосування іншого відсотка фізичного зносу, позивач стверджував, що порядок користування земельною ділянкою має бути визначений, виходячи із ідеальних часток співвласників.
Проте співвласникам житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , не вдається встановити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований оспорюваний будинок, пропорційно до часток у праві власності на будинок.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 листопада                   2017 року до участі у справі, як третю особу без самостійних вимог на предмет спору, залучено Дальницьку сільську раду Овідіопольського району Одеської області.
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив суд припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , виділити йому 57/100 частки зазначеного житлового будинку, визнати за ним право власності на самостійний об`єкт (одиницю) нерухомого майна та визначити порядок користування земельною ділянкою, межі якої зображено зеленим кольором на мал. № 1, додаток № 2 до висновка експертизи від 26 квітня 2017 року № 5231, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2018 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 03 жовтня 2018 року про виправлення описки) позов ОСОБА_1 задоволено. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_1 в натурі                            57/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , у самостійний об`єкт (одиницю) нерухомого майна та визнано за ОСОБА_1 право власності на самостійний об`єкт нерухомого майна: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який складається: під № 1-4 веранда, площею 11,8 кв. м - 25 193,00 грн; під                            № 1-5 житлове приміщення, площею 24,3 кв. м - 55 380,00 грн; літня кухня під літ. «Б» - 27 406,00 грн; І колодязь - 7 020,00 грн; під № 3 трубопровід - 1 814,00 грн; під                  № 1 огорожа зі штахетника (частина) - 7 776,00 грн; під № 4 огорожа металева -                  5 448,00 грн, під літ. «Е» тимчасова споруда, під літ. «Ж» тимчасова споруда, під літ. «И» вбиральня. Визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виділення в користування ОСОБА_1 для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки «1-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12-13-14-15-1» загальною площею 2 031,4 кв. м (з урахуванням приміщень житлового будинку № 19 та надвірних будівель і споруд ), що відповідає ідеальній частці, межі якої земельної ділянки описуються наступним чином (графічне відображення малюнок № 1, додаток № 2 , зображено зеленим кольором у висновку експерта від 26 квітня 2017 року № 5231): від точки 1 від кута існуючої огорожі зі сторони вул. Перемоги по прямій лінії на відстані 126,41 м до точки 2; поворот вправо по прямій лінії на відстані 25,99 м до точки 3; поворот вправо по прямій лінії на відстані 49,09 м до точки 4; поворот вправо по прямій лінії на відстані 15,82 м до точки 5; поворот вліво по прямій лінії на відстані 38,15 м до точки 6; поворот вправо по прямій лінії на відстані 3,13 м до точки 7; поворот вліво по прямій лінії на відстані 12,29 м до точки 8; далі по прямій лінії на відстані 4,0 м до зовнішньої стіни сараю літ. «В» до точки 9; далі по прямій лінії по внутрішній стіні сараю літ. «В» на відстані 4,10 м до точки 10, далі по прямій лінії по зовнішній стіні літньої кухні літ. «Б» на відстані 2,60 м до точки 11, поворот вліво по прямій лінії на відстані 6,14 м до точки 12, поворот вліво по прямій лінії по внутрішнім перегородкам житлового будинку під літ. «А» з прибудовою під літ. «а» на відстані 9,17 м до точки 13, далі по прямій лінії на відстані 1 м до точки 14 , поворот вправо по прямій лінії на відстані 11,32 м до точки 15, поворот вправо по прямій лінії по існуючій огорожі із сторони вул. Перемоги на відстані 20,08 м до первинної точки відліку - до точки 1. Вхід на територію земельної ділянки, організувати зі сторони вул. Перемоги (існуючий вхід). Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в сумі 7 549,40 грн.
Суд першої інстанції прийняв рішення про задоволення позову в повному обсязі, враховуючи пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи та висновки судових будівельно-технічних та земельно-технічних експертиз від 26 квітня 2017 року № 5231, письмові додаткові пояснення судового експерта Чорної Ю. П. до вищевказаного висновку від 26 квітня 2017 року № 5231, експертних висновків від 10 квітня 2018 року № 12/2018, від 04 травня 2018 року № 19/2018, звіту-висновку про оціночну вартість об`єкту нерухомого майна від 13 липня             2017 року № 157/07/17. Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що на підставі частини третьої статті 358 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ОСОБА_2 має бути сплачена на користь ОСОБА_1 грошова компенсація за більшу частку після розподілу спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у розмірі 15 352,00 грн, але позивач таких позовних вимог не заявляв.
Рішенням Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що у зв`язку з тим, що висновком експерта від 04 травня 2018 року                            № 19/2018 встановлено, що ідеальні частки співвласників під час оформлення правовстановлюючих документів (64/100 та 36/100 відповідно) були визначені правильно, а фактичні частки змінились за рахунок застосування іншого відсотка коефіцієнту фізичного зносу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що порядок користування земельною ділянкою має бути визначений, виходячи з ідеальних часток співвласників ( ОСОБА_1 - 64/100 та ОСОБА_2 - 36/100).
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду вважала правильним висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову, зазначила, що доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
 
У червні 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 із застосуванням засобів поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині визначення порядку користування земельною ділянкою та направити в цій частині справу на новий розгляд. В іншій частині оскаржувані судові рішення просить залишити без змін.
 
У касаційній скарзі заявник зазначає, що не згодна з рішеннями судів в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки з 1980 року по     2015 рік протягом 35 років власники - родина Савріних , яка купила 1/2 частину будинку, користувалася своєю частиною будинку та земельної ділянки, при цьому частина будинку, яка є у власності позивача, збільшилась внаслідок добудови; апеляційним судом не надано оцінки наявним у матеріалам справи довідкам Дальницької сільської ради про розмір спірної земельної ділянки 0,35 га та 0,50 га, а не 0,3174 га, як зазначають суди; між нею та іншими співвласниками не було спорів щодо користування земельною ділянкою, кожний користувався своєю половиною земельної ділянки; внаслідок добудов частки кожного із співвласників змінилися, але порядок користування земельною ділянкою між ними не змінився.
 
Також касаційна скарга обґрунтована тим, що частина четверта статті 265 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України) вимагає, щоб в рішенні суду було зазначено чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, натомість в оспорюваному рішенні суду ці обставини не визначені. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині користування земельною ділянкою, суд фактично позбавив відповідача права користування земельною ділянкою, яка на законних підставах знаходилась в її користуванні більше 30 років. Також заявник вказує, що із земельної ділянки, яка знаходилась у користуванні співвласників будинку АДРЕСА_1 , в результаті дій сільської ради було вилучено без її відома 0,25 га і відповідно розмір земельної ділянки зменшився на 0,25 га.
 
У липні 2019 року на адресу Верховного Суду із застосуванням засобів поштового зв`язку від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надійшов відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , у якому позивач просить відмовити в задоволенні касаційної скарги через її необґрунтованість та залишити без змін оскаржувані судові рішення, які є законними.
 
Станом на день розгляду справи інших відзивів на касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 до Верховного Суду не надходило.
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України (у редакції станом на дату подання касаційної скарги), то не підлягають розгляду та дослідженню додані до касаційної скарги позивача та відзиву відповідача документи як на підтвердження доводів сторін, якщо вони не були предметом розгляду в судах попередніх інстанцій.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано матеріали цивільної справи № 509/4644/15-ц з Овідіопольського районного суду Одеської області та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2020 року справупризначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Позиція Верховного Суду
 
З огляду на зміст та прохальну частину касаційної скарги заявника суд касаційної інстанції переглядає в касаційному порядку рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року лише в частині щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, в іншій частині оскаржувані судові рішення судом касаційної інстанції не перевіряються.
 
Згідно з частиною третьою статті 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиноюдругою статті 389 ЦПК України (у редакції станом на дату подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України(у редакції станом на дату подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 64/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування частини житлового будинку, посвідченим державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Одеської області Кураловою Т. Д. від 17 серпня 2015 року, за реєстровим № 1-977, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 серпня 2015 року № 42372437.
 
Іншим співвласником частки вищевказаного будинку є відповідач ОСОБА_2 , якій належить 36/100 частки житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22 травня 2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 січня 2008 року, виданим на підставі рішення виконкому Дальницької сільської ради Одеської області від 25 березня 2008 року № 66.
 
Згідно з довідкою Дальницької сільської ради Одеської області від 22 січня 2018 року № 84 за будинком під АДРЕСА_1 , значиться земельна ділянка загальною площею 0,3174 га, яка знаходиться у фактичному користуванні співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
 
Між сторонами у справі вищезазначений житловий будинок вже фактично поділений. Кожна частина житлового будинку має відокремлені та переобладнанні приміщення (кухня, вбиральня, ізольовані кімнати) та самостійний вхід у будинок. Таким чином, кожну з відокремлених частин житлового будинку можна вважати окремим, незалежним один від одного житловим будинком.
 
Проте згоди стосовно документального оформлення оспорюваного житлового будинку шляхом укладення договору про поділ нерухомого майна між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 не досягнуто, що стало підставою для звернення до суду із позовною заявою.
 
За поясненням позивача виділ частки житлового будинку в натурі необхідний йому для реалізації свого права на безоплатну передачу у власність (приватизацію) земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні відповідно до законодавства.
 
Відповідно до висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 26 квітня 2017 року № 5231, призначеної ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 листопада 2016 року, виділити в натурі             64/100 частки, які належать ОСОБА_1 , технічно не є можливим. Враховуючи вимоги законодавчої та нормативно-технічної документації, експертом запропоновано технічно можливий варіант розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 . Так, відповідно до запропонованого варіанту розподілу вищевказаного житлового будинку                            (з відступом від ідеальних часток співвласників) ОСОБА_1 , запропоновано виділити наступні приміщення (відображені у технічному паспорті від 01 листопада 2016 року, виданому фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , далі -                               ФОП ОСОБА_6 ): 1-4 веранда, площею 11,8 кв. м, 1-5 житлове, площею 24,3 кв. м, літня кухня літ. «Б», І колодязь, № 3 трубопровід, № 1 огорожа зі штахетника (частина), № 4 огорожа металева. Також ОСОБА_1 запропоновано виділити наступні будівлі та споруди: тимчасова споруда літ. «Е», тимчасова споруда літ. «Ж», вбиральня літ. «И».
 
Таким чином, відповідно до запропонованого варіанту поділу оспорюваного житлового будинку (з відступом від ідеальних часток співвласників) фактична частка позивача ОСОБА_1 складає 57/100, що на 7/100 менше ідеально належної частки. Також експертом запропоновано варіант визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Так, ОСОБА_1 запропоновано виділити в користування земельну ділянку загальною площею 2 031,4 кв. м. Межі земельної ділянки визначені висновками експертизи та графічно відображені на мал. 1 (додаток № 2 до висновку експертизи від 26 квітня 2017 року № 5231).
 
Відповідно до висновку експерта від 04 травня 2018 року № 19/2018, підготовленого на замовлення представника відповідача ОСОБА_2 , за результатами проведення додаткової судової експертизи у цивільній справі № 509/4644/15 встановлено, що зміна часток співвласників (зменшення частки ОСОБА_1 та збільшення частки ОСОБА_2 ) відбулась за рахунок фактично прийнятого експертом фізичного зносу будівель та споруд, які підлягали розподілу між співвласниками домоволодіння НОМЕР_1 . При цьому експертом зазначено, що приміщення житлового будинку та надвірні будівлі і споруди, які запропоновані експертом до виділу кожному із співвласників згідно з висновком від 26 квітня               2017 року № 5231, відповідають висновку від 09 серпня 2007 року № 442, складеному техніком Овідіопольського районного бюро технічної інвентаризації, на підставі якого за ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (на теперішній час співвласник ОСОБА_1 ) було оформлено право власності.
 
Спільний житловий будинок розміщений на земельній ділянці загальною площею 0,3174 га, яка знаходиться у фактичному користуванні співвласників, що також підтверджується від 24 жовтня 2016 року довідкою № 983, виданою Дальницькою сільською радою Одеської області.
 
Згоди щодо визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку не досягнуто.
 
Висновками додаткової земельно-технічної експертизи у справі № 509/4644/16, експертом було запропоновано варіант визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до фактичних часток.
 
Так, ОСОБА_1 запропоновано виділити в користування земельну ділянку загальною площею 1 809,2 кв. м. Межі земельної ділянки визначені висновками експертизи та графічно відображені на мал. 1 (додаток № 5 до висновку експертизи від 10 квітня 2018 року № 12/2018), проведеної на замовлення представника                 ОСОБА_1 .
 
Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що порядок користування земельною ділянкою має бути визначений, виходячи з ідеальних часток співвласників                     ( ОСОБА_1 - 64/100 та ОСОБА_2 - 36/100), у зв`язку з тим, що висновком експерта від 04 травня 2018 року № 19/2018 встановлено, що ідеальні частки співвласників під час оформлення правовстановлюючих документів                      (64/100 та 36/100 відповідно) були визначені правильно, а фактичні частки змінились за рахунок застосування іншого відсотка фізичного зносу.
 
Нормативно-правове обґрунтування
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено частиною першою статті 16 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша-друга статті 319 ЦК України).
Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.
Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Стаття 357 ЦК України регулює питання визначення часток у праві спільної часткової власності, зокрема: частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.
Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.
Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.
Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.
За змістом статі 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, що передбачено статтею 361 ЦК України.
Згідно зі статтями 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 ЦК України.
До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (частина перша статті 377 ЦК України).
Відповідно до статті 87 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року                     № 2768-III (далі - ЗК України) право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду.
Статтею 88 ЗК України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.
Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально.
Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.
Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.
Учасник спільної часткової власності відповідно до розміру своєї частки має право на доходи від використання спільної земельної ділянки, відповідає перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільною земельною ділянкою, і повинен брати участь у сплаті податків, зборів і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільної земельної ділянки.
При продажу учасником належної йому частки у спільній частковій власності на земельну ділянку інші учасники мають переважне право купівлі частки відповідно до закону.
У статті 120 ЗК України (у редакції на момент набуття права власності на спірний житловий будинок у позивача) зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Зазначені норми ЦК України та ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду, при цьому передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
 
При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.
 
При цьому, враховуючи принцип неподільності долі переходу нерухомого майна та земельної ділянки, на якій воно розташоване, необхідно зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке набуває особа.
 
Позивач отримав у власність 64/100 частки житлового будинку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , на підставі нотаріального посвідченого договору дарування частини житлового будинку                  від 17 серпня 2015 року ( ОСОБА_9 - дарувальник, ОСОБА_1 - обдаровуваний), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 серпня 2015 року № 42372437.                      У цьому договорі дарування правовий статус земельної ділянки чи порядок користування нею співвласниками окремо не визначений (міститься лише площа - 0,3174 га та посилання на статті 377 ЦК України та 120 ЗК України).
 
У свою чергу право власності відповідача на 36/10 частки зазначеного будинку підтверджується свідоцтвом про право власності від 22 травня 2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 січня 2008 року, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Дальницької сільської ради Одеської області від 25 березня 2008 року № 66.
Водночас судами не враховано та не досліджувалось питання визначеного порядку користування спірною земельною ділянкою попередніми власниками/землекористувачами, що безпосередньо впливає на режим користування спірною земельною ділянкою позивачем та відповідачем.
 
Так, матеріали справи містять копію договору купівлі-продажу від 03 жовтня                   1980 року (а. с. 55 т. 1), згідно з яким ОСОБА_8 придбав 1/2 частку спірного житлового будинку від ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які отримали його у складі спадкового майна на підставі заповіту ОСОБА_12 від 14 листопада 1975 року                 (а. с. 56, 69 т. 1).
 
На вказану дату діяв Земельний кодекс Української РСР 1970 року, згідно зі статтею 91 якого особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов`язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу.
 
На підставі рішення виконавчого комітету Дальницької сільської ради Одеської області від 27 листопада 2007 року № 264 ОСОБА_8 оформлено свідоцтво про право приватної спільної часткової власності на нерухоме майно (64/100 частки)               від 17 грудня 2007 року (а. с. 57 т. 1) та витяг про реєстрацію права власності                       від 27 січня 2008 року (а. с. 58 т. 1).
 
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом ОСОБА_9 від 04 жовтня 2012 року (дарувальник за договором дарування частини житлового будинку                     від 17 серпня 2015 року) є спадкоємцем ОСОБА_8 щодо 64/100 частини спірного житлового будинку (а. с. 61 т. 1).
 
При цьому у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленому ФОП ОСОБА_6 станом на 01 листопада 2016 року (а. с. 102 - 108 т. 1) замовникам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зазначено, наприклад, що рік побудови житлового будинку, веранди (черепашник), літньої кухні, кладової, підвалу, сараю - 1950, веранди (дерево) - 1991. У висновку експерта від 26 квітня 2017 року № 5231 зазначено, що до основної частини житлового будинку літ. «А» зведені прибудови літ. «а», «а1».
 
Судами встановлено і сторонами не заперечується, що між позивачем і відповідачем житловий будинок вже фактично поділений, кожна частина житлового будинку має відокремлені та переобладнанні приміщення (кухня, вбиральня, ізольовані кімнати) та самостійний вхід у будинок.
 
У своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що поділ житлового будинку необхідний йому для безоплатної приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, відповідно до законодавства. Відповідач проти позову в частині визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток співвласників (висновок експерта від 26 квітня 2017 року № 5231) заперечувала, наполягаючи, на визначенні порядку користування земельною ділянкою відповідно до фактичних часток співвласників (висновок експерта                       від 10 квітня 2018 року № 12/2018), зазначаючи також, що до подання позову між родинами сторін (попередніми співвласниками) чи нею спорів щодо порядку користування спірною земельною ділянкою не було.
 
Матеріали справи не містять окремої угоди чи рішення суду, що визначають порядок користування земельною ділянкою, розташованою під житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Отже, суди попередніх інстанцій не дослідили чи існував з 1980 року (або раніше) до               2015 року (коли позивач отримав у власність 64/100 частки житлового будинку та подав позов) між попередніми і теперішніми співвласниками спірного будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , усталений порядок користування зазначеною земельною ділянкою.
 
При ухваленні оскаржуваних рішень суди не дослідили питання законодавчого регулювання порядку користування земельною ділянкою станом на дату виникнення права власності на будинок, зокрема не з`ясували, чи є усталений порядок користування зазначеною земельною ділянкою, якщо так - чи є підстави для зміни такого усталеного порядку користування спірною земельною ділянкою, а також не перевірили, чи забезпечують запропоновані експертом варіанти (відповідно до ідеальних чи фактичних часток) вільну можливість всім співвласникам користуватися тією часткою нерухомого майна, що знаходиться в їх фактичному користуванні.
І лише тоді, коли погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.
 
Враховуючи вищезазначене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про те, що порядок користування спірною земельною ділянкою має бути визначений згідно з ідеальними частками співвласників з урахуванням висновку судового експерта Чорної Ю. П. від 26 квітня 2017 року № 5231 (із зміною фактичних часток співвласників, що відбулось за рахунок фактично прийнятого експертом фізичного зносу будівель та споруд, які підлягали розподілу між співвласниками домоволодіння № 19 , визначеного на підставі проведеного експертом візуально-інструментального обстеження, про що зазначено у висновку цього експерта                       від 04 травня 2018 року № 19/2018), є передчасним.
 
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України (у редакції станом на дату подання касаційної скарги) підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення в оскаржуваній частині підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Під час нового розгляду справи суди мають врахувати викладене вище, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і відзивам сторін; вирішити справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права; ухвалити законне і справедливе судове рішення.
 
Оскільки розгляд справи не закінчено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.
 
Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.
 
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 серпня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2019 року в частині визначення порядку користування земельною ділянкою скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                 є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	О. В. Ступак    	
Судді:	І. Ю. Гулейков    	
 	А. С. Олійник    	
 	С. О. Погрібний  	
 	 	
 	Г. І. Усика