ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2020 року          м.Дніпро                                                        Справа №  912/2985/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:    Антонік С.Г. (доповідач), 
суддів:  Березкіної О.В., Іванова О.Г.

розглянувши матеріали апеляційної скарги  Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  на рішення  господарського суду Кіровоградської області від 02.01.2020р. (суддя Кабакова В.Г., повне рішення складено 08.01.2020р.),    у справі №912/2985/19

за позовом  Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",     01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6    
до відповідача  Суботцівського сільськогосподарського комунального підприємства "Сількомунгосп", 27444, Кіровоградська область, Знам`янський район, с. Суботці, вул. Центральна, буд. 24

про  стягнення 61 662,49 грн    

ВСТАНОВИВ:

          Акціонерне    товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовом до Суботцівського сільськогосподарського комунального підприємства "Сількомунгосп" про    стягнення     61 662,49 грн., з яких: пеня в сумі 46 902,63 грн., 3% річних в сумі 3 610,40 грн., інфляційні витрати в сумі 11 149,46 грн., з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.    
          Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 02.01.2020р. в задоволені позову відмовлено.
          Аргументуючи рішення про відмову в задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат є безпідставним в силу Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організації та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
          Не погодившись з рішенням суду, АТ "НАК "Нафтогаз України"  звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.          Апеляційна скарга обгрунтована наступним:
          - матеріали справи не містять доказів включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організації та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є неправомірним. 
Просить апеляційний суд рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
          Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.
          Згідно ч. 13   ст. 8 Господарського процесуального кодексу України  розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
          Відповідно до ч. 5  ст. 252 ГПК України  суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
          Згідно   з ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
                  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
                  Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
                    Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
          Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 15.12.2015 між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальником) та Суботцівським сільськогосподарським комунальним підприємством "Сількомунгосп" (споживачем) укладено договір постачання природного газу №1118/16-БО-18, відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплати цей газ, на умовах цього договору. Газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.
Згідно п. 2.1. Договору  передбачено, що Постачальник передає Споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 63 тис. куб. м., у тому числі по місяцях (тис. куб. м.), січень - 24, лютий - 21, березень - 18.
Відповідно до п. 3.1. Договору, право власності на газ переходить від Постачальника до Споживача в пунктах приймання-передачі.
Пунктом 3.4. Договору, встановлено, що приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.
Згідно п. 5.1. Договору, ціна на природний газ на дату укладання Договору визначається відповідно до п. 5.2. цього Договору. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання Сторонами відповідних додаткових угод до Договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-сайті Постачальника.
Так, п. 5.2. Договору встановлено, що ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 6 474,00 грн без врахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, крім того збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2 %. До сплати за 1 000 куб. м. природного газу - 6 603,48 грн, крім того ПДВ - 20 %, всього з ПДВ - 7 924,18 грн.
Загальна сума вартості природного газу за цим Договором складається із сум вартості місячних поставок газу. (п. 5.4 Договору).
Згідно п. 6.1. Договору, оплата за природний газ проводиться Споживачем виключно грошовими коштами відповідно до цін, умов і порядку зарахування коштів, визначеих у п. 5.2. цього Договору або у відповідних додаткових угодах (п.5.1. даного Договору). Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Пунктом 10.3. Договору передбачено, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01 січня 2016 року і діє в частині реалізації газу з 01 січня 2016 до 31 березня 2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. (розділ 12 Договору).
В подальшому сторонами укладались додаткові угоди до договору постачання природного газу від 15.12.2015 №1118/16-БО-18, якими вносилися зміни,    крім іншого, до розділу 5 "Ціна газу".
Додатковою угодою №4 до договору постачання природного газу від 15.12.2015 №1118/16-БО-18 внесено додаткові зміни до основного договору, якими продовжено строк дії Договору до 30 вересня 2016 року.
За такою додатковою угодою сторони погодили, що постачальник передає Споживачу з 01.04.2016 по 30.09.2016 (включно) газ обсягом до 10 тис. куб. м. у квітні.
Пункти 5.2. та 6.1. Договору сторони виклали у такій редакції:
"5.2. Ціна за 1000 куб.м. газу за цим договором з 01 квітня 2016 року становить 6 255,00 грн крім того податок на додану вартість (20%) - 1 251,00 грн. До сплати    за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ - 7 506,00 грн.
6.1. Оплата планових обсягів газу здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати    протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.". 
Згідно  постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №226 "Деякі питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" перейменовано в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
На виконання умов договору позивачем в період з 01.01.2016 по 30.04.2016 передано відповідачу імпортований природний газ за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/органзаціями та іншими споживачами, на загальну суму 382 856,18 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу, а саме:
- акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2016, відповідно до якого поставлено 20,891 тис. куб.м газу на суму 164 777,35 грн;
- акт приймання-передачі природного газу від 29.02.2016, відповідно до якого поставлено 14,726 тис. куб.м газу на суму 113 341,31 грн;
- акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2016, відповідно до якого поставлено 12,726 тис. куб.м газу на суму 98 192,29 грн;
- акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2016, відповідно до якого поставлено 0,872 тис. куб.м газу на суму 6 545,23 грн.
          Відповідач порушив умови договору. За отриманий природний газ розрахувався з позивачем несвоєчасно, що підтверджується відповідними виписками по рахунку (а.с. 35-37).
          Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача пені в сумі 46 902,63 грн, 3% річних в сумі 3 610,40 грн та інфляційних втрат в сумі 11 149,46 грн.
          Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.          
  Відповідно до ч.ч.1, 7  ст.193 ГК України  (ст.ст.525,  526 ЦК України), суб`єкти господарювання та інші    учасники    господарських відносин повинні    виконувати    господарські    зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог    щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).
Відповідно з ч.1 ст.549 Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ст.ст.610, 612 Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ст.611 Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Статтею 546 Цивільного кодексу України  передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.
Відповідно до ч.1  ст.216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин  несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників  господарських санкцій  на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
           30.11.2016 року набрав чинності  Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"  № 1730-VIII, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до  ст. 1 Закону  заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього  Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаеморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього  Закону.
Згідно  ст. 2 Закону,  його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Статтею 3 Закону  передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Дана норма Закону чітко визначає підстави списання нарахованої пені, інфляційних, процентів річних, та заборону нарахування даних санкцій це погашення заборгованості до набрання чинності Законом.
Оскільки відповідач погасив заборгованість до набрання чинності Законом (до 30.11.2016р.), то нараховані позивачем    пеня, 3% річних підлягають списанню, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Посилання позивача на те, що для списання нарахованих пені, інфляційних та процентів річних необхідно включення відповідача до реєстру є безпідставним та суперечить нормам Закону, а саме частині 3 статті 7, яка прямо передбачає списання з дня набрання чинності Законом.
Колегія суддів звертає увагу,    що Законом передбачено врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (без урахування суми неустойки, інфляційний, процентів річних) шляхом проведення взаєморозрахунків щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах, яка залишилася непогашеною станом на 01.01.2016р. і є непогашеною на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків, та шляхом реструктуризації заборгованості за спожиті енергоносії станом на 01.07.2016р. і яка не погашена станом на 01.12.2016р.
І саме для участі в процедурі врегулювання заборгованості шляхом взаєморозрахунків та реструктуризації відповідні підприємства повинні бути включені до Реєстру та укласти Типові договори.
На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка, інфляційні, проценти річних, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію (ч.3 ст.5, ст..6 Закону).
Стаття 7 Закону регулює порядок списання неустойки, інфляційних та процентів річних нарахованих на реструктуризовану заборгованість за природний газ спожитий станом на 01.07.2016р. та нарахованих на заборгованість за використаний природний газ, яка (заборгованість) погашена до набрання чинності Законом (30.11.2016р.).
При цьому підставою для списання нарахованих санкцій на реструктуризовану заборгованість є повне виконання договору про реструктуризацію (ч.1 ст.7 закону).
Підставою ж списання санкцій нарахованих на заборгованість, яка була погашена до набрання чинності Законом є саме набрання чинності Законом (ч.3 ст.7 Закону). І списання санкцій з цих підстав не потребує включення підприємства до Реєстру, оскільки, як зазначалося вище, в Реєстр включаються підприємства для участі в процедурі врегулювання заборгованості шляхом взаєморозрахунків та реструктуризації.
Враховуючи викладені положення  Закону, апеляційний суд  погоджується з висновками господарського суду відносно того, що положення  ст.7 цього Закону України  є нормами прямої дії, які передбачають підстави для звільнення теплогенеруючої організації від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання, зокрема за несвоєчасну оплату природного газу, використаного для виробництва теплової енергії, та не ставлять право ненарахування/списання неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, у тому числі в залежність від включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь у процесі врегулювання заборгованості, окрім умови щодо погашення боржником - теплогенеруючим підприємством заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 04.04.2019 року у справі № 905/1526/18, в якій Верховний Суд вказує, що  частина третя  статті 7 Закону № 1730-VIII  є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини третьої  статті 7 цього Закону  не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом.
          В даному випадку матеріалами справи підтверджується, що заборгованість відповідача за спожитий природний газ погашена в повному обсязі 08.07.2016, тобто, до набрання чинності Законом України  "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", що підтверджується банківською випискою ПАТ «НАК «Нафтогаз України»  (а.с. 72-73).
Як правильно встановлено господарським судом, господарська діяльність відповідача з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії підтверджується відповідними ліцензіями серії АВ №580602, №580603, №580604, відомості про які містяться на офіційному сайті Кіровоградської обласної державної адміністрації в розділі "Інформація про прийняті рішення з ліцензування" за посиланням http://jkg.kr-admin.gov.ua/files/licenziatu_teplo1.pdf.
Згідно з Статутом відповідача, предметом діяльності останнього є, зокрема, виробництво, постачання та транспортування теплової енергії.
Відповідно до актів приймання-передачі природний газ постачається відповідачу виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам.
          Враховуючи обставини даної справи та вищенаведені норми права, колегія суддів вважає правильним висновок господарського суду про безпідставність здійснення позивачем нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу за поставлений позивачем природний газ, яку було погашено відповідачем на момент набрання чинності Законом України  "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".
          Доводи скаржника не впливають на юридичну оцінку  обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та  не  спростовують висновків суду першої інстанції.
З наведених підстав апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Рішення суду слід залишити без змін.
Згідно з  ст. 129 ГПК України  судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги  слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.  129, 269, 270, 275, 276,   282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення. 
Рішення    господарського суду Кіровоградської області від 02.01.2020р.  у справі №912/2985/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та  оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                     С.Г. Антонік
                                                                                                                                                                                                                                                                           Суддя                                                                                                                             О.В. Березкіна

Суддя                                                                                  О.Г.Іванов