Справа № 352/826/19 
Провадження № 22-ц/4808/310/20
Головуючий у 1 інстанції Гургула В. Б. 
Суддя-доповідач Василишин 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.,
суддів:                        Горейко М.Д., Максюти І.О., 
секретаря                        Бойчука Л.М.
за участю                         апелянта ОСОБА_1 , 
адвоката Сковронського В.І.
позивача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на рішення Тисменицького районного суду від 12 грудня 2019 року у складі судді Гургули В.Б., ухвалене у м.Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі,-
в с т а н о в и в:
У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаним позовом.
Свої вимоги позивач мотивувала тим, що рішенням Тисменицького районного суду від 25 грудня 2014 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. В шлюбі у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є повнолітньою, та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивачка зазначила, що син повністю знаходиться на її утриманні, відповідач на його потреби коштів не дає. Син є школярем та навчається у 1 класі Тисменицької дитячої школи мистецтв ім. Й.Княгиницького. Постійні доїзди дитини на заняття до міста Тисмениця зумовлюють додаткові витрати коштів. Вона неодноразово зверталась до відповідача з метою узгодження суми, яку він зможе надавати на утримання сина, пропонувала йому купити необхідні для дитини речі, але він відмовився приймати участь в утриманні їх дитини.
З огляду на вказані обставини, ОСОБА_2 просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 5000,0 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття.
РішеннямТисменицького районного суду від 12 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі задоволено частково.
Вирішено стягувати з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно на утримання сина  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 .Стягнення розпочати з моменту пред`явлення позову до суду (18.04.2019 року) і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто із   ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.
Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3  на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
ОСОБА_3  зазначив, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив матеріальне становище відповідача і розмір аліментів визначв необгрунтовно.
Зокрема суд не взяв до уваги, що ОСОБА_1 на даний час не працює, не отримує доходу. Як фізична особа-підприємець припинив діяльість ще 05.01.2012 року через неправомірні дії позивачки, оскільки вона чинить перешкоди у наданні доступу до майна, яке відпвідач продавав. З цього приводу у провадженні Тисменицького районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.
Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділу, виданого Комунальним некомерційним підприємством “Тисменицька міська лікарня” №1109 від 26.12.2019 року ОСОБА_1 хворіє на ряд захворювань.
Крім того, судом не враховано, що 22.07.2017 року ОСОБА_1 одружився і на даний час проживає у своєї дружини в селі Вільшаниця Тисменицького району. Разом з ним проживають повнолітня дочка дружини – ОСОБА_6 , внучка ОСОБА_7 , 2015 р.н., а також її неповнолітній син – ОСОБА_8 , 2008 р.н. та її рідний брат ОСОБА_9 , який є інвалідом ІІ групи (психічне захворювання) і згідно рішення Тисменицького районного суду від 18.05.2016 року, дружина відповідача є його опікуном. Представник апелянта посилається на те, що вищевказані особи перебувають на утриманні відповідача.
Сторона апелянта також не погоджуєтья з посиланням позивачки що збільшення розходів на утримання сина ОСОБА_5 , у зв`язку із його навчанням у Тисменицькій дитячій школі мистецтв, оскільки за підрахунками апелянта проїзд з с.Клубівці до м.Тисмениці в одну сторону становить 10,0 грн., що в місяць складає 160 грн.
Апелянт також зіслався на те, що позивач ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем і здійснює підприємницьку діяльність.
Посилаючись на вищевказані обставини, представник апелянта просив змінити рішення суду першої інстації та зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 , до 1500,0 грн.
В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник вимоги скарги підтримали в повному обсязі.
Позивач скаргу не визнала, просила відмовити в її задоволенні.
Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позов частково та стягуючи з відповідача аліменти у розмірі по 2500,0 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив із положень сімейного законодавства щодо обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей, а також з огляду на те, що син є школярем, а також навчається у 1 класі Тисменицької дитячої школи мистецтв ім. Й. Княгиницького. Постійні доїзди дитини на заняття до міста Тисмениця зумовлюють додаткові витрати коштів. На даний час син знаходиться на утриманні матері, яка не взмозі одна забезпечити йому повноцінний розвиток. Відповідач на його потреби коштів не надає.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
За змістом ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Переглядаючи справу, колегія суддів звертає увагу на такі обставини справи.
Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі – ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.3).
Рішенням Тисменицького районного суду від 25.12.2014 року шлюб між сторонами розірвано, сина ОСОБА_5 залишено проживати з матір`ю.
Згідно довідки Тисменицької дитячої шкоди мистецтв ім.Йова Княгиницького №297 від 02.04.2019 року ОСОБА_10 є учнем 1 класу школи, духового віділу (а.с.5).
Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2020 рік" у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність 05.01.2012 року (а.с.19-21).
Із Свідоцтва про шлюб вбачається, що 22.07.2017 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 (а.с.26).
Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділу, виданого Комунальним некомерційним підприємством “Тисменицька міська лікарня” №1109 від 26.12.2019 року ОСОБА_1 поставлено діагноз ІХС. Стенокардія напруги ІІІ функціонального класу. Дифузійний кардіосклероз. НБППГ, синусова брадикардія, пролапс МК І з регурлітацією. Ускладений остеохондроз деформуючий спондилоартроз поперекового віділу хребта. Грижа з больовим синдромом, що не дозволяє у повному обсязі займатися трудовою діяльністю.
Апеляційний суд не вважає обгрунтованими посилання апелянта, як на підставу для зменшення розміру аліментів, на факт укладення нового шлюбу, в якому він ніби-то несе зобов`язання щодо утримання родичів нової дружини, оскільки сам по собі факт укладення шлюбу таких зобов`язань не підтверджує. Крім того, в судовому засіданні апелянт пояснив, що будь-яких доходів не отримує , а живе за рахунок нової дружини. Такі взаємовиключні твердження ставлять під сумнів його доводи апелянта щодо фактичних обставин можливості його сплачувати аліменти взагалі.
Щодо доводів сторони про врахування стану здоров`я та проведення оперативного втручання на лікування грижі, то суд першої інстанції зазначену обставину врахував, як і факт тимчасового непрацевлаштування, та зменшив розмір аліментів. Інших підстав для їх зменшення в ході перегляду справи не судом не встановлено.
Тому враховуючи встановлені обставини щодо матеріального становища апелянта, позивача, обов`язок батьків спільно брати участь у вихованні та утриманні дітей, апеляційний суд вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 2500 грн. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382,383 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Тисменицького районного суду від 12 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 12.03.2020 року.

Суддя-доповідач:                                                        Василишин Л.В.
Судді:                                                                        Горейко М.Д.
Максюта І.О.