Постанова
Іменем України                    
06 травня 2020 року 
м. Київ
справа № 362/2708/17
провадження № 61-39408св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідачі -Державне підприємство «Дослідне господарство «Саливонківське» інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України», Фурман Валерій Анатолійович ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Асоціація Вільних Профспілок Київщини, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Саливонківське» інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» на постанову Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2018 року у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Березовенко Р. В., Сушко Л. П., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «Саливонківське» інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» (далі - ДП «ДГ «Саливонківське»), Фурмана В. А. , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Асоціація Вільних Профспілок Київщини, про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов обгрунтований тим, що вона працювала в ДП «ДГ «Саливонківське» з 1985 року на посаді бухгалтера. 
З 1997 року виконує повноваження голови Вільної профспілки працівників ДП «ДГ «Саливонківське».
Наказом директора ДП «ДГ «Саливонківське» Фурмана В. А. від 04 травня 2017 року № 56-к позивача звільнено із роботи згідно зі статтею 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. 
Вважає вказаний наказ незаконним та таким, що порушує її трудові права, оскільки керівництво підприємства видало його упереджено стосовно неї як профспілкового діяча за відсутності підстав для скорочення штату та згоди профспілкової організації на її звільнення. 
З урахуванням уточненої позовної заяви просила суд визнати незаконним та протиправним звільнення позивача із роботи на підставі наказу від 04 травня 2017 року № 56-к, поновити її на посаді бухгалтера, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 травня 2017 року до дня поновлення на роботі. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2018 року в позові відмовлено.
Відмовивши в позові, суд першої інстанції виходив з того, що у справі відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 була керівником первинної Вільної профспілки працівників ДП «ДГ «Саливонківське» та реєстрації вказаної організації у встановленому законом порядку. Оскільки позивач не була членом профспілкової організації ДП «ДГ «Саливонківське», остання не розглядала питання про надання згоди на її звільнення з роботи. 
Відповідно до статті 43 КЗпП України, статті 39 Закону України «Про професійні спілки та гарантії їх діяльності» згода профспілкового органу на звільнення позивача відсутня, оскільки взагалі не потрібна, інших порушень трудового законодавства при звільнені позивача відповідачем суд не встановив. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції  
Постановою Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , Асоціації Вільних Профспілок Київщини задоволено. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення про задоволення позову. Звільнення 04 травня 2017 року ОСОБА_1 , бухгалтера ІІ категорії ДП «ДГ «Саливонківське» за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у зв`язку зі скороченням штату) визнано незаконним та протиправним. Поновлено ОСОБА_1 на роботі бухгалтера ІІ категорії ДП «ДГ «Саливонківське». Стягнуто з ДП «ДГ «Саливонківське» на користь ОСОБА_1  середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05 травня 2017 року до 14 червня 2018 року в розмірі 48 870,25 грн.Стягнуто з ДП «ДГ «Саливонківське» у дохід держави судовий збір у розмірі 10 240,00 грн.
Скасувавши рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що оскільки позивач не була членом первинної профспілки організації ДП «ДГ «Саливонківське», то згода на її звільнення не потрібна, не надав належної правової оцінки тому факту, що ОСОБА_1 є членом та головою Вільної профспілки працівників ДП «ДГ «Саливонківське», створеної 25 липня 1997 року, факт існування якої визнав відповідач. 
Суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 є членом зазначеної спілки, а тому звільнення позивача можливе лише за її попередньою згодою.
Крім того, матеріали справи містять докази наявності вільних посад, на відсутність яких посилається відповідач ДП «ДГ «Саливонківське», які можливо було запропонувати позивачу відповідно до статті 49-2 КЗпП України. 
Штатний розпис підприємства, який діяв з 01 травня та 03 травня 2017 року містив вакансію 0,7 штатної одиниці головного фахівця відділу та вакансії робітничих професій, які не були запропоновані позивачу. 
Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення справи, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, та ухвалив незаконне й необґрунтоване рішення про відмову в позові.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2018 року ДП «ДГ «Саливонківське» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2018 року, просило скасувати оскаржуване рішення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Рух справи в суді касаційної інстанції
16 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, зупинено виконання постанови Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2018 року в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 05 травня 2017 року до 14 червня 2018 року у розмірі 48 870,25 грн, крім зобов`язання виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за один місяць.
У серпні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
10 квітня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконне, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив докази, якими обґрунтовував своє рішення, зокрема, існування на підприємстві ДП «ДГ «Саливонківське» вільних вакансій. Тведження суду апеляційної інстанції стосовно того, що штатний розпис підприємства, який діяв з 01 травня та 03 травня 2017 року відповідно містив вакансію 0,7 штатної одиниці головного фахівця відділу та вакансії робітничих професій, які не були запропоновані позивачу відповідно до законодавства, не відповідає дійсності. Штатний розпис підприємства, який діяв з 03 травня 2017 року, не містив жодних вакансій. 
Суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому факту, що якщо в рішенні профспілкового органу про відмову у згоді на звільнення працівника немає достатнього правового обґрунтування такої відмови, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. 
У відзиві на подання роботодавця № 3 від 03 березня 2017 року за підписом голови Вільної профспілки працівників ДП «ДГ «Саливонківське»  ОСОБА_1 , немає жодних обґрунтувань відмови у згоді на звільнення останньої, тому роботодавець і не врахував цей відзив при звільненні ОСОБА_1 з посади бухгалтера у зв`язку із скороченням штатів. Оскільки голова Вільної профспілки працівників ДП «ДГ «Саливонківське» та особа, яка звільнилася, ОСОБА_1 , є однією особою, вбачається конфлікт інтересів, тому ОСОБА_1 зобов`язана була заявити самовідвід та не підписувати відзив на подання відповідача. Однак вона цього не зробила. 
Суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати чи містить рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови, і не має права давати оцінку обґрунтованості самого рішення. Необгрунтованою відмовою профспілкового органу вважається відмова, якщо в рішенні профспілки немає посилань на порушення роботодавцем норм трудового законодавства щодо підстав і порядку вивільнення працівника. 
Суд апеляційної інстанції, посилаючись на порушення відповідачем ДП «ДГ «Саливонківське» профспілкового законодавства при звільненні позивача, не врахував вказане вище та неправильно застосував норми матеріального права. 
ДП «ДГ «Саливонківське» не було відомо, що позивач є членом іншої профспілкової організації, крім Вільної профспілки працівників ДП «ДГ «Саливонківське». Діяльність Асоціації Вільних Профспілок Київщини легалізовано у вересні 2017 року, тобто вже після відкриття провадження у справі. Про її існування ДП «ДГ «Саливонківське» інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН України» стало відомо на стадії судового розгляду справи. 
Аргументи інших учасників справи
Відзив голови Асоціації Вільних Профспілок Київщини на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржуване рішення є законне, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції повно і достатньо дослідив та оцінив докази у справі, ухвалив постанову з дотриманням засад верховенства права, а доводи касаційної скарги є незаконними, необґрунтованими і не підлягають задоволенню. 
ДП «ДГ «Саливонківське» входить до складу Асоціації Вільних Профспілок Київщини, дата первинної реєстрації якої - 15 січня 1994 року. 
Згідно з частиною дев`ятою статті 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», профспілка, об`єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту. Твердження ДП «ДГ «Саливонківське» про те, що йому не було відомо про існування Асоціації Вільних Профспілок Київщини не відповідає дійсності, оскільки керівництво ДП «ДГ «Саливонківське» неодноразово ознайомлювалося зі змістом Статуту Вільної профспілки працівників ДП «ДГ «Саливонківське», в загальних положеннях якого зазначено, що вказана профспілка входить до складу Асоціації Вільних Профспілок Київщини. 
Доводи касаційної скарги, що відзив на подання від 03 березня 2017 року за підписом голови Вільної профспілки працівників ДП «ДГ «Саливонківське»  ОСОБА_1 не містив жодних обґрунтувань відмови і тому не був врахований ДП «ДГ «Саливонківське» при звільнені ОСОБА_1 з посади бухгалтера у зв`язку зі скороченням штатів, є необґрунтованими, оскільки у вказаному відзиві названо чотири підстави такої відмови. 
У пункті 2.4. Колективного договору, який підписаний ОСОБА_1 , вказано вимогу не лише попередити осіб, що підписали колективний договір, про можливість звільнення працівників, а й провести спільні переговори, що роботодавцем виконано не було. 
При зверненні ДП «ДГ «Саливонківське» до Вільної профспілки працівників ДП «ДГ «Саливонківське» з поданням про надання згоди профспілки на звільнення ОСОБА_1 , це подання не було оформлене належним чином відповідно до ДСТУ 4163-2003 року «Вимоги до оформлення документів», що дає підстави вважати, що воно фактично не подано. 
Звернення ДП «ДГ «Саливонківське» до Конфедерації Вільних Профспілок України з питанням щодо звільнення ОСОБА_1 було необґрунтованим, оскільки Конфедерація Вільних Профспілок України не є належним профспілковим органом щодо розгляду питання про звільнення ОСОБА_1 і звернення до нього з цього питання не відповідало вимогам законодавства, тому від Конфедерації Вільних Профспілок України не було отримано згоди чи незгоди на таке подання. 
Оскільки Вільна Профспілка України, головою якої була звільнена позивач, входить до об`єднання професійних спілок Асоціації Вільних Профспілок Київщини, згідно зі статтею 252 КЗпП України на отримання згоди про її звільнення роботодавцю необхідно було звернутися до виборного органу, членом якого є позивач, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки - Асоціації Вільних Профспілок Київщини. 
Відповідач не звертався належним чином до Асоціації Вільних Профспілок Київщини. 
Доводи касаційної скарги щодо конфлікту інтересів у ОСОБА_1 при підписанні відзиву на подання щодо звільнення ОСОБА_1 є надуманими та необґрунтованими, оскільки підписання головою профспілки документів від імені профспілки передбачено пунктом 10 Розділу 5 Статуту Вільної профспілки працівників ДП «ДГ «Саливонківське». 
Відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржуване рішення є законне, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідачу було відомо про членство Вільної профспілки працівників ДП «ДГ «Саливонківське» в Асоціації Вільних Профспілок Київщини. 
Твердження ДП «ДГ «Саливонківське» про те, що Асоціацію Вільних Профспілок Київщини легалізовано лише у вересні 2017 року є хибним та спростовується документами, поданими до суду апеляційної інстанції. 
Відповідач звернувся до Вільної профспілки працівників ДП «ДГ «Саливонківське» із поданням щодо звільнення ОСОБА_1 , оформленого неналежним чином, що дає підстави вважати його неподаним. 
Необгрунтованим було звернення ДП «ДГ «Саливонківське» щодо звільнення ОСОБА_1 до Конфедерації Вільних Профспілок України, оскільки Вільна профспілка працівників ДП «ДГ «Саливонківське» входить до складу вказаної організації як член Асоціації Вільних Профспілок Київщини. 
Відповідач порушив норми профспілкого законодавства при звільненні з роботи ОСОБА_1 , що є підставою для задоволення позову. 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у червні 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, щопозивач працювала в ДП «ДГ «Саливонківське» з 1985 року на посаді бухгалтера.
Згідно з листом Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків «Про ефективне ведення фінансово-господарської діяльності підприємств» від 30 січня 2017 року № 07/725 директорів наукових установ та дослідних господарств Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН повідомлено, що у зв`язку з підвищенням рівня мінімальної заробітної плати працівників, які перебувають у державному секторі економіки, з 01 січня 2017 року Законом України «Про оплату праці» визначено, що розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.
Необхідно вживати заходи з питань розгляду можливостей, зокрема, щодо скорочення адміністративно-управлінського персоналу, першочергових скорочень вакансій та сумісників, скасування робіт в надурочний час, у вихідні та святкові дні, припинення укладання нових трудових договорів, у тому числі і строкових договорів, припинення залучення працівників інших підприємств на умовах цивільно-правових договорів.
Листами відповідача ДП «ДГ «Саливонківське» від 13 лютого 2017 року № № 55, 56 «Про скорочення чисельності та штату працівників» голову Конфедерації Вільних Профспілок України та голову Вільних профспілок працівників ДП «ДГ «Саливонківське» повідомлено про те, що у травні 2017 року планується провести скорочення штату та чисельності працівників одної одиниці із складу бухгалтерії, враховуючи норми законодавства та збільшення витрат на соціальні виплати, підвищення рівня мінімальної заробітної плати, приведення до відповідності своїх витрат у фінансових планах на 2017 рік та виходячи з фінансових ресурсів та можливостей підприємства для підвищення ефективної роботи підприємства, стабілізації і розвитку виробництва, зменшення адміністративних та інших витрат, буде проведено оптимізацію чисельності бухгалтерської служби шляхом проведення на електронний документообіг за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення.
Наказом відповідача від 13 лютого 2017 року № 19 «Про скорочення штату працівників» внесено зміни до штатного розпису ДП «ДГ «Саливонківське» з 03 травня 2017 року, скоротивши одну штатну одиницю, а саме: бухгалтера II категорії. Штатний розпис у новій редакції введено в дію з 03 травня 2017 року, керівнику бухгалтерського відділу подати у відділ кадрів кандидатуру працівника, що підлягає під скорочення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, начальнику відділу кадрів у порядку, встановленому трудовим законодавством, підготувати проєкт наказу про попередження про наступне звільнення, попередити працівника, який займає зазначену посаду в пункті 1 цього наказу про майбутнє звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату.
20 лютого 2017 року головою Вільної профспілки ДП «ДГ «Саливонківське» направлено директору ДП «ДГ «Саливонківське» Фурману В. А. відзив на повідомлення з проханням подати економічне обґрунтування планових змін та копії штатного розпису станом на 17 лютого 2017 року.
Наказом ДП «ДГ «Саливонківське» «Про попередження про наступне вивільнення» від 21 лютого 2017 року № 39-к попереджено про наступне вивільнення в порядку передбаченому статтею 49 пр. 2 бухгалтера II категорії ОСОБА_1 , що підлягає скороченню за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України з 03 травня 2017 року, у зв`язку зі з змінами в організації виробництва і праці та змінами штатного розпису на підставі листа від 30 січня 2017 року № 07/7251 Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН України та наказу від 13 лютого 2017 року № 19. 
21 лютого 2017 року директором господарства Фурманом В . А. ДП «ДГ «Саливонківське» бухгалтера ІІ категорії ОСОБА_1 , у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, на підставі наказу від 21 лютого 2017 року № 39-К та штатного розпису, попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП та зазначено про відсутність вакансій у господарстві.
23 лютого 2017 року головою Вільної профспілки ДП «ДГ «Саливонківське» ОСОБА_1 направлено директору ДП «ДГ «Саливонківське» Фурману В. А. лист, в якому зазначено, що 21 лютого 2017 року начальником відділу ДП «ДГ «Саливонківське» інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків НААН України» Шадурою Т. П. їй було вручено наказ № 39-К від 21 лютого 2017 року та попередження про її звільнення на підставі цього наказу. Наказ оформлено і видано з грубим порушенням трудового та профспілкового законодавства, він містить явні ознаки перевищення директором та начальником відділу кадрів своїх службових повноважень, тому вона пропонує скасувати наказ від 21 лютого 2017 року № 39-К, а надалі керуватися законами України, не скасування наказу № 39-К може мати належні правові наслідки.
Поданням директора ДП «ДГ «Саливонківське» Фурмана В. А. від 27 лютого 2017 року № 66 повідомлено голову Конфедерації Вільних Профспілок України Волинця М. Я. про те, що у зв`язку з необхідністю підвищення ефективності використання трудового потенціалу працівників, оптимізації вимог до персоналу, економного використання робочого часу, ведення бухгалтерського обліку, зменшення обсягів виконуваних робіт відповідно до посадових обов`язків, наказом № 19 від 13 лютого 2017 року скорочено посаду бухгалтера II категорії та враховуючи подання головного бухгалтера, посадові обов`язки бухгалтера II категорії, яку обіймає ОСОБА_1 , доцільніше розподілити між працівниками бухгалтерії відповідно до ведення оновлених автоматизованих форм звітності та висловлено прохання розглянути подання в установленому порядку та надати згоду на звільнення з 03 травня 2017 року бухгалтера II категорії ОСОБА_1 за скороченням штату відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
ДП «ДГ «Саливонківське» направило профспілковому комітету Вільної профспілки працівників  ДП «ДГ «Саливонківське» аналогічне подання за № 67.
03 березня 2017 року ОСОБА_1 як голова Вільної профспілки працівників ДП «ДГ «Саливонківське» Асоціації Вільних Профспілок Васильківщини Конференції Вільних Врофспілок України, направила директору ДП «ДГ «Саливонківське» Фурману В. А. відзив на подання, в якому зазначила, що зміни в організації праці не погоджувалися зі сторонами колективного договору, в отриманні копії наказу № 19 їм відмовлено, фактично відбулося звільнення, але потім зроблено подання на отримання згоди на звільнення, що є порушенням трудового законодавства, лист № 67 має очевидні ознаки службового підроблення, він не підписаний директором господарства, печаткою господарства скріплено незаповнене місце. У зв`язку з невідповідністю подання вимогам КЗпП України та ознаками підроблення документа повідомлено про ненадання згоди на звільнення ОСОБА_1 
Наказом ДП «ДГ «Саливонківське» від 04 травня 2017 року № 58-к ОСОБА_1 , бухгалтера II категорії звільнено з 04 травня 2017 року (у зв`язку із скороченням штату) за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Верховний Суд зазначає, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої 
статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
Суд апеляційної інстанції встановив, що штатний розпис підприємства, який діяв з 01 травня та 03 травня 2017 року, відповідно, містив вакансію 0,7 штатної одиниці головного фахівця відділу та вакансії робітничих професій, які не були запропоновані позивачу відповідно до законодавства.
Відповідно до частин першої та другої статті 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.
У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.
Суди встановили, що відповідно до свідоцтва Васильківського районного управління юстиції № 14 від 22 грудня 2003 року легалізовано первинну профспілкову організацію Вільна професійна спілка працівників ДП «ДГ «Саливонківське» (вул. Білоцерківська, 24, смт Гребінки Васильківського району Київської області), сфера діяльності - «Дослідне господарство «Саливонківське» в межах смт. Гребінки, с. Салинінки, с. Степове, с. Ксаверівка-2 Васильківського району Київської області, головою якої є ОСОБА_1 .
Зі змісту свідоцтва «Про реєстрацію профспілкової організації» від 21 червня 2004 року № 55 вбачається, що на підставі протоколу президії Ради Конференції Вільних Профспілок України  від 21 травня 2004 року № 6 первинна організація Вільної профспілки працівників ДП «ДГ «Саливонківське» має мету захист соціально-економічних прав та інтересів працівників, а постійно діючим статутним органом управління є профспілковий комітет.
Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААБ № 414792 від 30 березня 2012 року на підприємстві діє первинна профспілкова організація ДП «ДГ «Саливонківське», ідентифікаційний код якої 26112957, місцезнаходження: 08662, Київська область, Васильківський район, смт. Гребінки, вул. Білоцерківська, буд. 24, і особою, яка має право вчиняти юридичні дії від її імені, та керівником, є ОСОБА_1 . 
Відповідно до довідки голови первинної профспілки організації ДП «ДГ «Саливонківське»  Шадури Т. П. ОСОБА_1 за час роботи на підприємстві не була членом первинної профспілкової організації ДП «ДГ «Саливонківське». Однак суди встановили, що позивач була членом Вільної профспілки ДП «ДГ «Саливонківське» та очолювала її діяльність відповідно до законодавства.
ДП «ДГ «Саливонківське» не зверталось з клопотанням про надання згоди на звільнення позивача до Асоціації Вільних Профспілок Київщини, членом якої є Вільна профспілка працівників ДП «ДГ «Саливонківське» .
Суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що оскільки позивач є членом профспілкової організації, то її звільнення допускається лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, водночас відповідач не довів відсутність інших вакантних посад на підприємстві на момент звільнення позивача із займаної посади. Суд апеляційної інстанції встановив, що матеріали справи містять докази наявність вільних посад, які могли бути запропоновані позивачу які можливо було б запропонувати позивачу відповідності до положень статті 49-2 КЗпП України.
За змістом частини першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Суд апеляційної інстанції встановив, що відповідно до довідки № 11 про доходи ОСОБА_1 від 29 березня 2018 року її середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи становить 177,71 грн, що відповідає порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою № 100 Кабінету Міністрів України року від 08 лютого 1995 року, тому розмір середнього заробітку позивача становить 48 870,25 грн, який підлягає стягненню з ДП «ДГ «Саливонківське». 
З огляду на встановлення судом апеляційної інстанції порушення відповідачем процедури звільнення позивача  на підставі  пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги, які зводяться до незгодиз судовим рішенням у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «Саливонківське» інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України»залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду Київської області від 14 червня 2018 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Головуючий                                                                                   О. В. Ступак
Судді:                                                                                                І. Ю. Гулейков
                                                                                                           А. С. Олійник 
                                                                                                          С. О. Погрібний
                                                                                                          В. В. Яремко