ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2716/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 травня 2020 року'                                                                                         м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                                                    Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                       Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.

за участю секретаря судового засідання  Білоус А.С.
за участю позивача: ОСОБА_1 ;
відповідач - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про визнання протиправною постанови від 09.09.2019 р.,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни від 09.09.2019 року у виконавчому провадженні ВП №59927927 в частині накладення арешту на грошові кошти у вигляді державної соціальної допомоги особі з інвалідністю ІІІ групи, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 в АТ "Ощадбанк", відкритому на ім`я ОСОБА_1 .
Позовні вимоги мотивовані протиправністю постанови від 09.09.2019р. ВП №59927927 про арешт коштів боржника, оскільки накладення арешту на рахунок, кошти на якому є державною соціальною допомогою особі з інвалідністю, є порушенням конституційних прав на соціальний захист, що позбавляє позивача можливості користуватися наявними на рахунку коштами, які є єдиним джерелом його існування. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити з тих же підстав, що зазначені в позовній заяві.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.04.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 20.05.2020 р. о 14:00 год.
Позивач в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.  Про причини неявки в судове засідання не повідомив. Заяви про розгляд справи за його участі або клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. 
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Зважаючи на те, що відповідач на період дії карантину скористалась своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, беручи до уваги, що судом її явка в судове засідання не визнавалася обов`язковою, колегія суддів не вбачає перешкод у подальшому розгляді справи без її участі.
У відповідності до  ст. 308  Кодексу адміністративного судочинства України (надалі-КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її обґрунтованість та наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 02.09.019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною відкрито виконавче провадження ВП № 59927927 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 15 656, 47 грн.
09.09.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною прийнято постанову про арешт коштів боржника, що знаходяться на банківських рахунках згідно переліку, в тому числі, на рахунку в АТ «Державний ощадний банк України». 
Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у державного виконавця не було заборони щодо накладення арешту саме на цей рахунок, оскільки він не є рахунком із спеціальним режимом використання та звернення стягнення на нього законом не заборонено. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що державний виконавець не проводив стягнення, а лише наклав арешт на кошти боржника.
Наведене стало підставою для висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідачем у межах його повноважень та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження».
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі по тексту - Закон № 1404-VІІІ) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Згідно ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
За приписами ст.48 Закону  № 1404-VІІІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до  Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.
Відповідно до ст. 52 Закону № 1404-VІІІ не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Аналізуючи статтю 52 Закону суд зазначає, що є дві обставини, на підставі яких не підлягають арешту кошти:
- кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках;
-  звернення стягнення на виплати, які заборонено законом.
Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України №758 від 22.06.2012р. рахунки із спеціальним режимом використання - рахунки, які відкриваються в Казначействі та його органах підприємствам, установам, організаціям для проведення розрахунків з надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, з погашення заборгованості перед державним бюджетом, з повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поротній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (Верховною Радою Автономної Республіки Крим, міськими радами) або під державні (місцеві) гарантії, з електронного адміністрування податків, для сплати заборгованості за електроенергію, для зарахування депозитних коштів та не бюджетні рахунки розпорядників бюджетних коштів;
Відповідно до Постанови Національного банку України №492 від 12.11.2003р. "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів" банк відкриває поточні рахунки фізичним особам для здійснення деяких видів виплат (заробітної плати, дивідендів, стипендій, пенсій, соціальної допомоги, повернення надлишково сплачених сум, інших виплат) за зверненням суб`єкта господарювання, який укладає з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб (розділ 5, пункт 68). Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (розділ 1, пункт 6). 
З урахування вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що постанова про накладення арешту ПАТ "Державний ощадний банк України"даний рахунок, не є рахунком зі спеціальним режимом використання, і крім того,  на нього можуть зараховуватися будь-які надходження (грошові кошти).     
Відповідно до статті 73 Закону № 1404-VІІІ стягнення не може бути звернено на такі виплати:
1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника;
2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням;
3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних;
4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю;
5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами;
6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини;
7) допомогу при усиновленні дитини;
8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування;
9) допомогу на дітей одиноким матерям; 
10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом;
11) допомогу на лікування;
12) допомогу на поховання;
13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення;
14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.
Стягнення не здійснюється також із сум:
1) неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги;
2) грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання;
3) вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в поліції та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом;
4) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;
5) грошової допомоги, пов`язаної з безоплатним забезпеченням протезування (ортезування) учасника антитерористичної операції, учасника здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, які втратили функціональні можливості кінцівок, благодійної допомоги, отриманої зазначеними особами, незалежно від її розміру та джерела походження.
Здійснивши системний аналіз вищезазначених норм, суд першої інстанції дійшов висновку, що у державного виконавця не було заборони щодо накладення арешту саме на цей рахунок, оскільки він не є із спеціальним режимом використання та звернення стягнення законом на нього не забороненено.
Разом з тим, судом першої інстанції не взято до уваги норми ч. 1 ст. 68 Закону № 1404-VІІІ, відповідно до якої стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішення про стягнення періодичних платежів.
У відповідності до ч. 8 ст. 48 Закону № 1404-VІІІ, виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
Так, відповідно до виписки по картковий рахунок позивача НОМЕР_1 , відкритий  в АТ «Ощадбанк»,  зараховувалися кошти за цільовим призначенням пенсія (соціальна допомога) у розмірі 9  632,90 грн, яку перерахувало УПСЗН (Управління соціального захисту населення). Вказаний рахунок використовувався позивачем виключено для отримання соціальної допомоги.
Наведене підтверджується довідкою, виданою Департаментом соціальної допомоги від 17.01.2020 р. № КЦ 11-02.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової  або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії та інші вили соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.
Як вбачається з пояснень позивача, наразі в країні запроваджено та діє карантин, а тому отримання вказаної соціальної допомоги є єдиним джерелом його доходу.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що накладаючи арешт на кошти позивача, розміщені в АТ «Ощадбанк», відповідач позбавив його джерел до існування та порушив його право на соціальний захист. Окрім того, позивач зазначає, що вказані кошти йому потрібні на лікування хвороби (виписка від 18.07.2019 р).
Таким чином, проаналізувавши вищевикладені норми та докази наявні в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що приватний виконавець перед винесенням оскаржуваної постанови про накладення арешту на кошти позивача в АТ «Ощадбанк» не здійснив перевірку майнового стану боржника, в результаті чого було безпідставно накладено арешт.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни від 09.09.2019 року у виконавчому провадженні ВП №59927927 в частині накладення арешту на грошові кошти у вигляді державної соціальної допомоги особі з інвалідністю ІІІ групи, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 в АТ "Ощадбанк", відкритому на ім`я ОСОБА_1 є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно   ст. 317 КАС України   апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Керуючись ст. ст. 243, 244, 250, 287, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

                                                      П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 березня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни від 09.09.2019 року у виконавчому провадженні ВП №59927927 в частині накладення арешту на грошові кошти у вигляді державної соціальної допомоги особі з інвалідністю ІІІ групи, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 в АТ "Ощадбанк", відкритому на ім`я ОСОБА_1 .

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя:                                                             О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                 Є.І. Мєзєнцев

                                                            В.В. Файдюк