Постанова
Іменем  України 
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 758/6805/17
провадження № 61-19306св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів:  Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - адвокат Чорний Євгеній Олександрович,
відповідач - ОСОБА_2 ,
представник відповідача - адвокат Торута Людмила Павлівна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва у складі судді Ларіонової Н. М. від 02 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Саліхова В. В., Семенюк Т. А., Прокопчук Н. О. від 15 лютого 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2017 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до                 ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
 
Позовна заява мотивована тим, що з 19 серпня 2000 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року був розірваний. Під час шлюбу у них народилося троє дітей: сини                         ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу сини проживають з нею, а дочка - з відповідачем. За час шлюбу ними за кредитні кошти було придбано  автомобіль  Citroen C4 PIKASSO, номер кузова НОМЕР_1 , 2010 року випуску, який був проданий відповідачем після припинення шлюбних відносин. Після розлучення сторони не можуть дійти згоди стосовно поділу спільного майна. Вважає, що оскільки вона виховує трьох малолітніх дітей (має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від іншого шлюбу), при цьому перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, а сума аліментів у розмірі 1/6 частини від доходу відповідача, що становить 1 000 грн, є недостатньо для належного забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей, наявні правові підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна, збільшивши її частку у майні.  
 
Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просила  поділити належне подружжю на праві спільної сумісної власності майно - автомобіль, збільшивши її частку у вартості спільного сумісного майна; стягнути з відповідача на свою користь в якості компенсації більшої частини вартості автомобіля грошову суму у розмірі 195 046,00 грн та вартість консультаційного висновку у сумі 1 000 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 жовтня                   2017 року позов ОСОБА_1  задоволено частково.
 
У порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію належної ОСОБА_6 1/2 частини у спільному майні подружжя - виплачених за період з 11 лютого 2011 року по 22 травня 2014 року під час шлюбу грошових коштів за автомобіль «Citroen C4 PIKASSO», номер кузова НОМЕР_1 , 2010 року випуску, попередній                   д.н.з. НОМЕР_2 , що був зареєстрований за ОСОБА_2 , в розмірі                    87 547,99 грн. 
 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору, також виникло зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Оскільки  при поділі майна враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, в порядку розподілу спільного майна подружжя підлягає стягненню грошова компенсація належної позивачу 1/2 частини у спільному майні подружжя - від виплачених за період з               11 лютого 2011 року по 22 травня 2014 року під час шлюбу кредитних  коштів в розмірі 175 149,98 грн за спірний автомобіль, враховуючи, що після розірвання шлюбу відповідачем було сплачено свої кошти за кредитом у розмірі 202 826,55 грн. Передбачені законом підстави для відступлення від засад рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя позивачем не доведені.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року апеляційну скаргу представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 залишено без задоволення, рішення Подільського районного суду міста Києва від                02 жовтня 2017 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У квітні 2018 року ОСОБА_7 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити судові рішення судів попередніх інстанцій, задовольнивши позов в повному обсязі.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували доводи позивача про її спільну участь у погашенні кредиту, щодо моменту набуття права спільної сумісної власності подружжя на спірне майно рухоме майно і відсутності на момент розгляду справи боргових зобов`язань сторін за кредитом та середньоринкову вартість спірного майна в розмірі 260 855,09 грн встановлену консультативним висновком № 926 від 03 серпня 2017 року, як і не враховано, що автомобіль був незаконно проданий відповідачем. Той факт, що спірний автомобіль придбаний за кошти, отримані стороною за кредитним договором, не має правового значення, оскільки в розумінні статті 57 СК України вказаний автомобіль не є особистою приватною власністю відповідача, а діє презумпція спільності майна подружжя. Крім того, суд не врахував, що сума аліментів, які отримує позивач на дітей, є недостатньою для належного забезпечення їх фізичного та духовного розвитку та лікування, що є підставою для збільшення частки позивача у праві спільної сумісної власності на підставі частини третьої статті 70 СК України.
 
Відзив відповідача на касаційну скаргу до суду не надходив.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                    25 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 758/6805/17 з Подільського районного суду міста Києва. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                      07 травня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.
                   
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що з 19 серпня 2000 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 червня 2014 року у справі № 758/4099/14-ц був розірваний.
 
Під час шлюбу у них народилося троє дітей: сини ОСОБА_3 та                    ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 ,                ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
 
За час шлюбу подружжя придбало автомобіль Citroen C4 PIKASSO, номер кузова НОМЕР_1 , 2010 року випуску, за кошти, отримані ОСОБА_2 у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» за кредитним договором від 11 лютого 2011 року № IKAPNAIG.3312.001 в сумі 196 046,00 грн, за належне виконання умов якого поручилася ОСОБА_1 . 
 
Відповідно до довідки ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» від                        04 вересня 2017 року № 4118 загальна сума погашення ОСОБА_2 за кредитним договором становить 377 976,53 грн, в тому числі, за період з 11 лютого 2011 року по 23 травня 2014 року - 175 149,98 грн, а з                         23 травня 2014 року по 24 квітня 2017 року - 202 826,66 грн.                      Станом на 01 вересня 2017 року заборгованість за кредитним договором від 11 лютого 2011 року № IKAPNAIG.3312.001 погашена в повному обсязі.
 
Тобто, за час шлюбу за період з 11 лютого 2011 року по 22 травня                    2014 року за спірний автомобіль сторонами було сплачено                      175 149,98 грн, а після розірвання шлюбу (23 травня 2014 року)                       ОСОБА_2 особисто сплачено кошти за кредитом у розмірі 202 826,55 грн.
 
Спірний автомобіль після розірвання шлюбу ОСОБА_2 був проданий на користь третьої особи.
 
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 вересня 2016 року                       у справі № 758/9562/15-ц із ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від свого заробітку (доходу).
 
20 вересня 2017 року Подільським районним судом м. Києва видано судовий наказ, за яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , 2001 року народження, у розмірі 1/4 частини від її заробітку (доходу).
 
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                    2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до                   08 лютого 2020 року.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
 
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
 
За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.
 
Установлено, що спірний автомобіль сторони придбали за кредитні кошти під час шлюбу.
 
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, оскільки придбаний за кредитні кошти за час шлюбу сторін, а презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя не спростована.
 
У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
 
У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
 
У пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від                      21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
 
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
 
У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
 
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від                         03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження                              № 61-9018сво18).
 
Разом із тим, визначаючи розмір грошової компенсації Ѕ частини вартості спірного автомобіля, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що розмір компенсації за належну позивачу частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, визначається із суми, яка була сплачена подружжям під час шлюбу за вказаний автомобіль в рахунок погашення кредиту за період з 11 лютого 2011 року по 22 травня  2014 року.
 
У той же час, судом не враховано, що вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на підставі виплаченої за нього суми кредитних коштів у період шлюбу.
 
Тобто, за обставин відчуження відповідачем спірного автомобіля на користь третьої особи, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача Ѕ частини його вартості визначеної на час розгляду справи, а не стягнення грошової компенсації виплачених в період шлюбу кредитних коштів, оскільки поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника, а не кошти, за які подружжям було набуте вказане майно у період шлюбу. 
 
З урахуванням встановлених обставин, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки  доводам апеляційної скарги та не встановив дійсної вартості спірного автомобіля на час розгляду справи. 
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати обставини, які не були перевірені та встановлені судами, враховуючи необхідність встановлення обставин, наведених вище, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а прийнята у справі постанову суду апеляційної інстанції  відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями  400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
  Судді                                                                                          С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                      А. Ю. Зайцев
 
                                                                                                      Є. В. Коротенко
 
                                                                                                     В. М. Коротун