Ухвала
іменем України
 
2 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 729/1210/18
провадження № 51-1648ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2019 року в межах кримінального провадження № 12018270080000445 від 5 вересня 2018 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Басань Бобровицького району Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу — за вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 11 квітня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК із застосуванням ч. 1 ст. 71 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185 КК.
Встановлені обставини
За вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 серпня
2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1, 3 та 2 роки відповідно. На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області
від 11 квітня 2019 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.
Вирішено питання щодо судових витрат і долі речових доказів.
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 10 березня 2020 року апеляційну скаргу засудженого залишив без задоволення, а вирок районного суду – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, просить скасувати вирок місцевого суду та виправдати його за частиною інкримінованих діянь (епізоди 28—31 липня та
5 вересня 2018 року). Також просить під час касаційного перегляду в судовому засіданні повторно дослідити докази у справі.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Касаційний кримінальний суд, який входить до складу Верховного Суду, перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі касаційних скарг, поданих у порядку та у строки, встановлені главою 32 КПК, на судові рішення, що підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 424 КПК у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову в застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали апеляційного суду можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім як у випадках, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням закону ОСОБА_4 , формально посилаючись у касаційній скарзі на істотні порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону та на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, не навів обґрунтування незаконності вироку, як він мав зробити відповідно до статей 412, 413 і 414 КПК, не зазначив, у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку і чому їх слід відносити до підстав для скасування касаційним судом цього судового рішення з огляду на положення статей 370, 374 цього Кодексу, а також статей 50, 65, 66, 70, 71 і 185 КК у їх взаємозв`язку.
ОСОБА_4 не зазначив, у чому конкретно полягає явна несправедливість призначеного йому покарання, а саме невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість згідно зі
ст. 414 КПК.
У касаційній скарзі взагалі відсутнє посилання на незаконність ухвали апеляційного суду з наведенням конкретних положень норм матеріального чи процесуального закону, порушених, на думку засудженого, апеляційним судом з урахуванням вимог статей 412—414, 404 та 419 КПК. Так, засуджений не зазначив, чи заявляла сторона захисту в суді апеляційної інстанції клопотання, яких усупереч вимогам ч. 3
ст. 404 КПКапеляційний судбезпідставно не задовольнив, і не вказав, яких конкретно доводів, наведених в апеляційних скаргах, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив, не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Також ОСОБА_4 у касаційній скарзі не навів конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів, наведених в апеляційній скарзі, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Натомість у касаційній скарзі засуджений наголошує на неповноті судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження і просить касаційний суд дати доказам іншу оцінку, ніж та, яку дали районний та апеляційний суди, що відповідно до статей 433,
438 КПК не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Вимоги касаційної скарги лише про часткове скасування вироку місцевого суду без вирішення питання щодо ухвали суду апеляційної інстанції та про дослідження в судовому засіданні в касаційному суді доказів не узгоджуються з положеннями
статей 433 і 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, відповідно до яких цей суд має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Усупереч ч. 5 ст. 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копії ухвали апеляційного суду і не зазначив, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3 ст. 427 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 серпня 2019 року щодо нього і встановити строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                               ОСОБА_3