Постанова
Іменем України
 
27 травня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 677/1203/17
провадження № 61-12498св19
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач),                         Штелик С. П., 
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Екотера»,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області                  від 09 жовтня 2018 року у складі судді Боголюбової Л. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду   від 27 травня 2019 року у складі колегії суддів: Купельського А. В.,                         Спірідонової Т. В., Янчук Т. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Екотера» (далі - ТОВ «Екотера») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , який уточнило у процесі розгляду справи, про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом його звільнення.
Зазначений позов мотивований тим, що товариство є власником цілісного майнового комплексу, який знаходиться по АДРЕСА_1 , до якого входить також нежитлове приміщення будівлі телятника «И-1» площею 803,8 кв. м, що підтверджується технічним паспортом від 29 січня 2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 лютого 2017 року № 81284189.
Сім`я ОСОБА_1 самовільно захопила приміщення будівлі телятника та використовує його у власних цілях, вирощує та утримує велику рогату худобу. На неодноразові попередження про звільнення приміщення в добровільному порядку не реагує.
Враховуючи викладене, ТОВ «Екотера» просило усунути перешкоди в користуванні нежитловими приміщеннями в АДРЕСА_1 , які належать ТОВ «Екотера», та зобов`язати ОСОБА_1 звільнити нежитлове приміщення за вказаною адресою.
 У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Екотера» про скасування державної реєстрації, індексний номер 34038005                         від 25 лютого 2017 року, та запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ТОВ «Екотера» об`єкту нерухомого майна будівлі складу № 2 з господарськими будівлями і спорудами загальною площею       220,4 кв. м, реєстраційний №182952168227 зі складовими частинами: ганок зі сходами-1, будівля прохідної Б-1, загальна площа 4,8 кв. м, будівля контори В-1 загальна площа 180,6 кв. м, будівля корівника Г-1 загальна площа 885,8 кв. м, будівля корівника Д-1 загальна площа 910,1 кв. м, будівля пилорами Е-1, загальна площа невідома, будівля телятника И-1 загальна площа 803,8 кв. м, яке зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , вчинена державним реєстратором «Подільського регіонального центру» Сахновецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, як незаконна.
ОСОБА_1 зустрічний позов обґрунтувала тим, що вона та її рідні мають право на майнові паї колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Мрія» (далі - КСП «Мрія») села Котюржінці Красилівського району Хмельницької області, що підтверджується копіями майнових сертифікатів на майно. 
ТОВ «Екотера» безпідставно заволоділо майновими паями громадян-співвласників майна колишнього КСП «Мрія» села Котюржинці Красилівського району Хмельницької області, серед яких є приміщення контори, пилорами та приміщення для тримання худоби: два корівники, телятник, що підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно.
Реєстрація права власності за ТОВ «Екотера» вказаних приміщень, які є майновими паями колишніх членів КСП «Мрія» порушує її права як власника майнового паю, та права інших співвласників майнових паїв.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила скасувати рішення про реєстрацію, індексний номер 34038005 від 25 лютого 2017 року, та запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ТОВ «Екотера» вищезазначених об`єктів.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня            2018 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду                 від 27 травня 2019 року, позов ТОВ «Екотера» задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити нежитлове приміщення в АДРЕСА_1 , яке належать ТОВ « Екотера».
У задоволенні зустрічних  позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що ТОВ «Екотера» є власником цілісного майнового комплексу, який знаходиться по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 безпідставно користується спірним приміщенням будівлі телятника.
Разом з тим, апеляційний суд зазначив про те, що ОСОБА_1 не оскаржила рішення зборів про продаж майна, що належать громадянам - співвласникам майна сіл Котюрженці та Марківці , єдиним майновим комплексом. Доказів щодо звернення ОСОБА_1 чи членів її сім`ї до майнової комісії про виділення майна в натурі не надала.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
27 червня 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду   від 27 травня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
30 серпня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
 
Аргументи учасників справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивовано тим, що висновки апеляційного суду щодо продажу майна та його виділення є суперечливими та взаємовиключними. Вона є власником майнового паю у майні пайового фонду реорганізованого КСП «Мрія», до якого, зокрема належить спірне нежитлове приміщення.
Товариство не набуло законного права на спірні нежитлові приміщення в порядку виділення в натурі майнового паю, оскільки збори власників майнових паїв КСП «Мрія» щодо виділення та передачі зазначених приміщень у власність ТОВ «Екотера» у встановленому законом порядку не проводилися, зазначені питання не вирішувалися та рішення не приймалося.
Суд першої інстанції взагалі не встановив на якій правовій підставі, коли та на підставі чого товариство набуло права власності на спірні будівлі.
Не оскарження рішення загальних зборів ніяким  чином не впливає на законність набуття ТОВ «Екотера» спірного майна та вирішення її позову, оскільки цим рішенням вирішено продати майно, а не виділити його в рахунок майнового паю. Продаж такого майна не здійснювався, договір купівлі-продажу не укладався та гроші в розмірі 2 000 000 грн товариство за нього для власників не сплачувало.
Приймаючи рішення, місцевий суд у його резолютивній частині не вказав, яке саме нежитлове приміщення зобов`язав її звільнити, не вказав назви, призначення та будь-яких інших індивідуальних ознак цього приміщення, оскільки за спірною адресою знаходиться декілька різних нежитлових приміщень.
ТОВ «Екотера» свідоцтво про право власності на майновий пай отримало 18 червня 2013 року, тобто після проведення загальних зборів співвласників, а саме 10 квітня 2011 року та 26 червня 2011 року, у зв`язку з чим на час проведення зазначених зборів не було власником майнового паю у майні пайового фонду КСП «Мрія» та не могло за будь-яких обставин отримати його в натурі на підставі зазначених рішень співвласників.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ТОВ «Екотера» є власником цілісного майнового комплексу, який знаходиться по АДРЕСА_1 , до якого входять складові частини об`єкту нерухомого майна, в тому числі нежитлове приміщення будівлі телятника «И-1», площею 803,8 кв. м, що підтверджується технічним паспортом                      від 29 січня 2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 лютого 2017 року № 81284189.
ОСОБА_1 користується спірним приміщенням будівлі телятника «И-1», площею 803,8 кв. м.
Рішеннями зборів громадян-співвласників майна сіл Котюрженці та Марківці, оформленого протоколом від 10 квітня 2011 року № 1, та зборів громадян-співвласників майна села Котюрженці, оформленого протоколом від 26 червня                   2011 року, вирішено продати майно, що належить зазначеним співвласникам єдиним майновим комплексом.
Виділення майна ТОВ «Екотера» підтверджується витягом з протоколу засідання комісії по вирішенню майнових питань та актом приймання-передачі спірного нерухомого майна.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина друга статті 319 ЦК України).
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до частини другої статті 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
За змістом статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця. Одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. До таких вимог застосовується позовна давність в один рік. Передача співвласником свого переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності іншій особі не допускається.
Статтею 2 Указу Президента України від 29 січня 2001 року «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» передбачено здійснення комплексу організаційних заходів, зокрема щодо запровадження документального посвідчення права власності на паї шляхом видачі свідоцтв про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати); забезпечення вільного здійснення права власності на паї, зокрема передачі паїв в оренду з виплатою орендної плати в розмірі не менше одного відсотка вартості паю, купівлі-продажу, дарування, міни, передачі у спадщину; виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об`єктів зі складу майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників стосовно майна.
Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.
Правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства визначені, зокрема, Законом України  від 14 лютого 1992 року № 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (далі - Закон № 2114-XII).
У статті 7 Закону № 2114-ХІІ вказано, що майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яке вони одержують при виході з підприємства.
За змістом статті 9 Закону № 2114-ХІІ до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску.
Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства.
Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві.
У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.
Відповідно до Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 (далі - Методика), майновий пай - це частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду.
Питання виділення майнового паю урегульовано частково і в Указі Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки».
Відповідно до пункту 8 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 (далі - Порядок), що був чинним станом на 2011 рік - дату проведення зборів громадян-співвласників майна сіл Котюрженці та Марківці, та втратив чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11 квітня 2013 року № 253) кожен із співвласників має право (поряд з іншими способами скористатися своїм майновим паєм) отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд.
Виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників (пункт 9 Порядку).
Виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі (пункт 15 Порядку).
Відповідно до пункту 16 Порядку визначення конкретного майна для виділення окремому власнику чи групі власників майнових паїв може бути здійснене одним із нижченаведених способів за рішенням зборів співвласників: за структурою пайового фонду; конкретним майном за взаємною згодою співвласників; на конкурентних засадах шляхом проведення аукціону. Спірні питання щодо розподілу майна між співвласниками вирішуються в судовому порядку.
Наказом Міністерства аграрної політики України від 15 грудня 2000 року  № 252 (скасований на підставі наказу Міністерства аграрної політики від 27 червня  2003 року № 199) затверджено Порядок обов`язкових процедур при реформуванні колективних сільськогосподарських підприємств та врегулюванні майнових відносин в агроформуваннях, які працюють на умовах оренди землі і майна, що включає в себе, зокрема, затвердження загальними зборами уточнених списків осіб, які мають право на майновий пай на дату реформування КСП; виділення майна особам, що бажають вийти з КСП зі своїми майновими паями, затвердження переліку цього майна загальними зборами.
ОСОБА_1 не реалізувала своє передбачене чинним законодавством право на виділення майнового паю в натурі, а свідоцтво про право власності на майновий пай не містить відміток про належність  ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності будь-якого конкретного майна як індивідуального визначення, тому вона є лише співвласником майнових паїв, а не співвласником майна. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Частинами першою, другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав 
Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.
Встановивши, що рішення зборів співвласників на підставі яких ТОВ «Екотера» набуло право власності на спірне нерухоме майно не визнано незаконним, запис про державну реєстрацію спірного нерухомого майна за ТОВ «Екотера» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є чинним та ніким не скасований, а ОСОБА_1 чинить перешкоди товариству у користуванні спірним нежитловим приміщенням, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову. 
Доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «Екотера» свідоцтво про право власності на майновий пай отримало 18 червня 2013 року, тобто після проведення загальних зборів співвласників, а саме 10 квітня 2011 року та 26 червня 2011 року, у зв`язку з чим на час проведення зазначених зборів не було власником майнового паю у майні пайового фонду КСП «Мрія» та не могло за будь-яких обставин отримати його в натурі на підставі зазначених рішень співвласників, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини другої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 звертаючись до суду із зустрічним позовом не посилалася на вказані обставини, як підстави для задоволення своїх зустрічних позовних вимог, тому вказані обставини і не можуть бути предметом розгляду Верховним Судом. 
Інші доводи та обставини, на які посилається ОСОБА_1 були предметом дослідження судом першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки під час їхніх дослідження та встановлення судами були дотримані норми матеріального та процесуального права, а тому зводяться до переоцінки доказів у справі та до незгоди ОСОБА_1 із ухваленими у справі судовими рішеннями.
З огляду на встановлені фактичні обставини справи, Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій належним чином дослідили та оцінили подані сторонами докази, правильно застосували норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                                                 А. А. Калараш
 
                                                                                                            С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                            Є. В. Петров
 
                                                                                                            С. П. Штелик