ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5217/20 Справа № 212/781/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/781/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
позивачка -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат",

розглянувши у відкритому судовому засіданні  в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги відповідача Публічного  акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" та  позивачки ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року, яке ухвалено суддею  Борис О.Н.  у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 березня 2020 року, -

       ВСТАНОВИВ:        

       У січні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 при виконання посадових обов`язків прохідника у тресті «Крисбасшахтобуд» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», загинув її чоловік ОСОБА_2 . 
Відповідно до Акту форми Н-1 «Про нещасний випадок на виробництві» №1 від 03 лютого 1995 року визначено посадових осіб відповідача, дії та бездіяльність яких призвела до смертельного нещасного випадку, внаслідок якого помер її чоловік.
Внаслідок смерті чоловіка позивачці завдано моральної шкоди, вона втратила рідну їй людину, зазнала великі душевні страждання, залишилась без підтримки чоловіка, що спричиняє їй моральні страждання та хвилювання і на теперішній час. 
Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача на свою користь 300 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка на виробництві, без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої смертю сина на виробництві у розмірі 170 000,00 гривень без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком»  на користь держави судовий збір в розмірі 1 700,00 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, відповідач посилається на те, що позивачка не входить до переліку осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю на виробництві, згідно Правил про відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», чинних на час загибелі чоловіка позивачки, оскільки їй виповнилося лише 49 років.
Також, відповідач вважає, що судом не враховано вину загиблого у настанні нещасного випадку, та позивачкою не доведено належними та допустимими доказами розмір завданої моральної шкоди.
Крім іншого, відповідач вказує й на те, що підприємство вже виплатило одноразову допомогу сім`ї загиблого у розмірі 491 133 500 крб., однак суд першої інстанції не надав належної оцінки цій обставині.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам виваженості та справедливості, судом не враховано, що втрата чоловіка є незворотною втратою, яка не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивачки будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість.
Відзив на апеляційні скарги не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» - Коломоєць О.Г., яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача та просила її задовольнити, залишивши без задоволення апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15 березня 1969 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , з присвоєнням прізвища дружині після державної реєстрації шлюбу - « ОСОБА_4 », про що вчинено актовий запис № 342 та Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державно реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) видано повторне Свідоцтво про реєстрацію шлюбу Серії НОМЕР_1 від 28 січня 2020 року (а.с.8).
З 01 січня 1988 року ОСОБА_2 працював у тресті «Кривбасшахтобуд» на посаді прохідника 5 розряду з повним робочим днем в підземних умовах (а.с. 22-23) 
ІНФОРМАЦІЯ_2 при будівництві шахти «Родіна» тресту «Кривбасшахтобуд», о 01 год. 30 хв., під час виконання своїх трудових обов`язків, був смертельно травмований підземний прохідник 5 розряду тресту «Кривбасшахтобуд» ВО «Кривбасруда» ОСОБА_2 . 
Актом форми Н-1 про нещасний випадок № 1 встановлено, що причинами нещасного випадку є незадовільна організація робіт, що виявилась в знаходженні робочого в зоні рухомого складу, зчіпки вагона навантаженого довгомірними металоконструкціями без застосування жорсткого зчеплення, а також низька виробнича дисципліна серед робітників і посадових осіб (а.с. 11-21) 
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що видано Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 . Причиною смерті ОСОБА_2 зазначено сполучену травму голови та верхніх кінцівок (а.с.9).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що нещасний випадок, внаслідок якого загинув ОСОБА_2 , стався під час його роботи у тресті «Кривбасшахтобуд» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком»,тому його дружині - позивачці у справі ОСОБА_1 , має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині наявності підстав для стягнення з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком»  на користь  позивачки   ОСОБА_1  моральної шкоди, завданої смертю  чоловіка  на виробництві, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Події, які породили цивільне право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.
Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність»,        стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття     44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.
Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.
Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами  Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
Як роз`яснено в пункті 9  Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», a розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з того, що смерть ОСОБА_2 сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, у зв`язку із чим обґрунтовано поклав обов`язок відшкодувати позивачці шкоду, завдану смертю чоловіка, на ПАТ «Кривбасзалізрудком», як правонаступника  тресту «Кривбасшахтобуд» ВО «Кривбасруда».
Вказані підстави відповідальності ПАТ «Кривбасзалізрудком» за моральну шкоду, спричинену внаслідок загибелі ОСОБА_2 , судом першої інстанції встановлені в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, а саме: Актом  №1 про нещасний випадок, яким встановлена вина посадових осіб тресту «Кривбасшахтобуд» ВО «Кривбасруда», які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці, що стало причиною нещасного випадку (а.с. 7-21).
Крім того, відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком», одразу після загибелі ОСОБА_2 , виплатило одноразову матеріальну допомогу його сім`ї у розмірі 491 133 500 крб., що підтверджує факт визнання відповідачем свого обов`язку відшкодувати завдану сім`ї загиблого шкоду.
Доводи ж апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» про те, що судом не було надано належної оцінки цій обставині колегією суддів не приймається, оскільки виплата грошової допомоги сім`ї не стосується відшкодування моральної шкоди та не впливає на визначення судом розміру її грошового відшкодування. 
Отже, факт заподіяння моральної шкоди позивачці у зв`язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. Зокрема, позивачка - ОСОБА_1 , у зв`язку із втратою чоловіка, переживає душевні та психологічні страждання, позбавлена можливості отримувати від нього піклування та матеріальну допомогу, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв`язків та докладення з її боку додаткових зусиль для організації свого життя. 
Судом першої інстанції встановлений й причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв`язків позивачкою з рідною людиною.
З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачці.
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 170 000,00 грн., суд виходив того, що  сам факт загибелі ОСОБА_2 беззаперечно свідчить про те, що його дружина, відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. Вона втратила близьку людину і таку втрату не можливо відновити, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків і потребує додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, суд дійшов висновку, що сума компенсації моральної шкоди повинна складати 170 000,00 грн., оскільки заявлена у позові сума у розмірі 300 000,00 грн. не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачці шкоди.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).
Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивачки, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала ОСОБА_1 , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
У зв`язкук з чим, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг, як позивачки ОСОБА_1 , та і відповідача ПАТ "Кривбасзалізрудком", про те, що розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Доводи, викладені в апеляційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги відповідача Публічного  акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" та  позивачки ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2020 року - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 березня 2020  року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 18 травня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: