Ухвала
 
10 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 308/3507/17
провадження № 61-6284ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом.
 
В обґрунтування зазначало, що 15 січня 2014 року між банком і відповідачем було підписано заяву про відкриття поточного рахунку. Згідно з цієї заявою відповідач приєднався до умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 15 січня 2014 року і взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.
 
Відповідно до умов договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок.
 
Банк виконав свої зобов`язання у повному обсязі надавши відповідачеві кредитний ліміт у розмірі 10 900 грн.
Із метою створення сприятливих умов для виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № б/н від 15 січня 2014 року між банком і  ОСОБА_1 було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднанню до умов і правил надання продукту кредитних карт від 14 січня 2015 року.
 
У зв`язку з порушенням зобов`язань за цією угодою відповідач станом на 09 березня 2017 року має заборгованість перед банком усього в розмірі 38 711,46 грн.
 
Враховуючи викладене позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за угодою №б/н від 14 січня 2015 року у сумі 38 711,46 грн, а саме: 18 515,78 грн - заборгованість за кредитом; 3,99 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3 157,20 грн - штрафи згідно з угодою; 17 034,49 грн - заборгованість по пені та комісії за користування кредитом і вирішити питання розподілу судових витрат.
 
Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2018 року, яке залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, позов банку задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку суму заборгованості в розмірі 38 711,46 грн із яких: 18 515,78 грн - заборгованість за кредитом; 3,99 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 17 034,49 грн - заборгованість за пенею та комісією; 3157,20 грн - штраф відповідно до пункту 2.2 генеральної угоди та 1 600 грн у відшкодування судового збору.
 
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розміром заборгованості, відображеному в наявному в матеріалах справи розрахунку заборгованості.
 
30 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року в зазначеній вище справі.
 
В касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, від 28 лютого 2018 року у справі № 725/6810/14-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відкриття касаційного провадження на судове рішення у малозначній справі, оскільки касаційна скаргу містить доводи про те, що судами проігнорована усталена судова практика, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики,
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Враховуючи наведені доводи щодо порушення судами попередніх інстанцій, внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, єдиної правозастосовної практики, наявні підстави для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга відповідає вимогам процесуального закону. Заявник звільнений від сплати судового збору.
 
Касаційна скарга містить клопотання про зупинення виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2018 року та постанови Закарпатського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року. 
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
 
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
 
Заява (клопотання) про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення або зупинення його дії, такими мотивами, зокрема, може бути відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання судового рішення, неможливість повороту виконання рішення у разі його скасування тощо.
 
З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки. Клопотання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду може бути надано копію такої постанови. 
 
Оскільки заявником не наведено обґрунтованих підстав зупинення виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2018 року та постанови Закарпатського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року, а також не додано доказів, які б підтверджували необхідність зупинення виконання судових рішень, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання чи дію оскаржуваних судових рішень, то клопотання задоволенню не підлягає.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати із Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області цивільну справу № 308/3507/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 вересня 2018 року та постанови Закарпатського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року відмовити.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 19 травня 2020 року. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький
 
В. В. Сердюк
 
І. М. Фаловська