ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 р.	Справа № 480/4549/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Донець Л.О.,
Суддів: Гуцала М.І. ,  Бенедик А.П. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в режимі відеоконференції з Сумським окружним адміністративним судом адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 по справі № 480/4549/19
за позовом  Сумської міської ради   
до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області  
про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
11.11.2019, Сумська міська рада (далі - позивач) звернулась до Сумського окружного адміністративного  суду з позовом  до Головного  територіального  управління юстиції у Сумській області (далі - відповідач), в якому просить про  скасування   постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Сумській області  від 18.10.2019 ВП № 59736229 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн за повторне невиконання рішення суду.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 у справі №480/4549/19  позов задоволено.
Скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Сумській області  від 18.10.2019 ВП №59736229 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн.
ОСОБА_1 (далі - апелянт), не погодившись з судовим рішенням, подала апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати  рішення  суду першої інстанції, з прийняттям нового судового рішення,  яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог  апеляційної скарги посилається на  невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи,  порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної  скарги, рішення суду першої інстанції вважає, що  апеляційна  скарга апелянта підлягає  задоволенню,  з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що    на примусовому виконанні у  відповідача знаходиться судове рішення  від  10.03.2017 у справі №591/6578/16-а, яким зобов`язано  позивача на найближчому пленарному засіданні чергової сесії надати  апелянту  дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною (орієнтовною) площею 0,02 га у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованої в АДРЕСА_1 .
07.08.2019 відкрито виконавче провадження   постановою відповідача та зобов`язано  виконати рішення протягом 10 робочих днів.
18.12.2019 виконавчі дії відкладено за заявою позивача до 02.01.2020 з підстав призначення чергової сесії позивача розпорядженням Сумського  міського голови від 14.11.2019 № 409-Р на 18.12.2019.
27.08.2019  відповідачем направлено на адресу позивача вимогу №02.1-13/59736229/4, якою зобов`язано позивача надати інформацію про хід виконання  виконавчого провадження.
12.09.2019 листом боржника повідомлено про добровільне виконання судового рішення.
19.09.2019 постановою відповідача на позивача накладений штраф  за невиконання судового рішення в сумі 5100,00 грн.
16.10.2019 відповідачем направлено вимога №02.1-13/59736229/4 про надання інформації про хід виконання рішення суду.
31.10.2019 позивач надав лист-відповідь.
18.10.2019  постановою відповідача накладено штраф за повторне невиконання судового рішення у розмірі 10200,00 грн.
Суд першої інстанції під час задоволення позову, зазначив про те, що  відсутність права впливу та зобов`язання депутатів міської ради  прийняти відповідне рішення  Сумської міської ради та матеріалами справи підтверджено здійснення позивачем усіх передбачених законом дій для виконання рішення суду, проте не підтримання проекту рішення депутатами на пленарних сесіях міської ради не може бути  підставою для притягнення до відповідальності Сумської міської ради. 
Крім цього, суд першої інстанції врахував те, що  постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2019 у справі№480/4008/19 скасована постанова державного виконавця ВП №59736229 від 19.09.2019 про накладення на Сумську міську раду штрафу у розмірі 5100,00 грн, відтак відсутня повторність, що враховується при визначенні  розміру штрафу.
Колегія суддів не погоджується з  такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
У відповідності до ч.3, ч.4 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:
проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;
проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;
з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;
за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;
безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;
накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;
накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;
здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;
використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;
звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;
приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;
звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;
звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;
викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.
У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;
залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;
накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;
застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;
вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;
у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;
залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;
отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;
здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій.
На підставі ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Згідно до ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналізуючи викладені вище норми, колегія суддів, вважає, що, під час надання   оцінки тому чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до   статті 75 Закону України "Про виконавче провадження". Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 821/1568/16.
Крім цього, колегія суддів  під час надання аналізу вищевказаних норм, дійшла до висновку про те, що державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, та підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення. Поважними в розумінні   Закону України "Про виконавче провадження"   можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Аналогічна позиція висловлена постановою Верховного Суду від 07 березня 2018 року по справі №127/3770/17.
У відповідності до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За обставинами справи,  на примусовому виконанні у відповідача знаходиться судове рішення  від 10.03.2017 у справі №591/6578/16-а, яким зобов`язано  позивача на найближчому пленарному засіданні чергової сесії надати  апелянту  дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною (орієнтовною) площею 0,02 га у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованої в АДРЕСА_1 , 48.
Безпідставність накладення штрафу за  невиконання судового рішення позивач обумовлює  його фактичним виконанням, оскільки  на пленарному засіданні сесії, що відбулось 26.04.2017 слухали питання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки  апелянту».
Крім цього, зазначає про  Департаментом забезпечення  ресурсних платежів Сумської міської ради  було  ініційовано розгляд питання «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки апелянту», на таких пленарних засіданнях                сесій - 03.05.2018, 24.04.2019; 06.08.2019; 29.05.2019; 13.06.2019; 30.08.2019.
Кожен раз голосування не відбулось з підстав відсутності достатньої кількості депутатів.
У відповідності до  ст.2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.
Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.
На підставі ст.20 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» на сесіях місцевої ради депутати місцевої ради на основі колективного і вільного обговорення розглядають і вирішують питання, віднесені до відання відповідної ради.
Депутат місцевої ради, крім секретаря ради, голови районної у місті, районної, обласної ради та їх заступників, повинен входити до складу однієї з постійних комісій, що утворюються радою.
Депутат місцевої ради за дорученням відповідної ради або постійної комісії, до складу якої його обрано, бере безпосередню участь у підготовці питань для розгляду на сесіях ради та засіданнях постійної комісії.
Депутат місцевої ради зобов`язаний бути присутнім на пленарних засіданнях ради, засіданнях постійної комісії та інших органів ради, до складу яких він входить. У разі неможливості бути присутнім на засіданні депутат місцевої ради повідомляє про це особу, яка очолює відповідний орган.
Рада, до якої обрано депутата, має право заслуховувати його звіти про виконання рішень ради, на пленарних засіданнях періодично інформує депутатів місцевої ради про хід виконання рішень, прийнятих радою, реалізацію пропозицій і зауважень, внесених ними, а також з інших важливих питань діяльності ради та її органів.
У разі пропуску депутатом протягом року більше половини пленарних засідань ради або засідань постійної комісії, членом якої він є, невиконання ним без поважних причин рішень і доручень ради та її органів відповідна рада може звернутися до виборців з пропозицією про відкликання такого депутата у встановленому законом порядку.
Частина 2 ст. 36 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» каже, що публічна образа депутата місцевої ради, опублікування або поширення іншим способом завідомо неправдивих відомостей про нього, а також намагання в будь-якій формі вплинути на депутата місцевої ради, членів його сім`ї з метою перешкодити депутату виконувати свої повноваження, змусити його до вчинення неправомірних дій тягне за собою відповідальність згідно з законом.
За умови дотримання депутатами позивача вимог щодо незалежності під час здійснення голосування на сесії ради, які передбачені  законодавством  України,  та незгодою  у втручання цього судового рішення  в їх дискреційні повноваження,  позивач, вважає, що  прийняв всі можливі заходи для виконання судового рішення.
Крім цього, у відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на  встановлення судовим рішеннями у справі №480/4008/19  факту фактичного виконання позивачем судового рішення.
Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, за таким.
Правила статті 36 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» можливо застосовувати лише за умови незаконного втручання у діяльність депутата, тоді як  даний спір регулює питання виконання судового рішення, яке набрало законної сили.
У відповідності до  ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Окрім цього,  ухвалою Другого апеляційного  адміністративного суду  від 06.03.2020 відкрито апеляційне провадження на судове рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2019  у справі №480/4008/19, та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2020 у справі № 480/4008/19  скасовано рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.10.2019.
За змістом даної постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2020 у справі № 480/4008/19   постанова відповідача  від 19.09.2019 ВП №59736229  про накладення на позивача штрафу у розмірі 5100,00 грн залишена чинною.
За умови  наявності у національному законодавстві  процесуальних інструментів  у  боржника  для моделювання своєї поведінки для ефективного виконання судового рішення ним, зокрема, поданням заяви про  відстрочення та розстрочення виконання судового рішення, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, роз`яснення судового рішення,  колегія суддів вважає, що  посилання  позивачем на перешкоди, які виникли під час виконання судового рішення, та його незгоду з самим судовим рішення є необґрунтованими,  як на  підставу для невиконання судового рішення є необґрунтованими.
Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі№464/8571/16-а.
У відповідності до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В своїй апеляційній скарзі апелянт наголошує на тривале невиконання судового рішення, яке триває з березня 2017 року по цей час.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що позивач  в даному спорі має статус  суб`єкта владних повноважень.
У відповідності до положень ч. 1   статті 122 Земельного кодексу України   сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
На підставі ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»   визначено повноваження Ради щодо прийняття нормативно правових та інших актів з якого вбачається, що Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених цим Законом, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до   Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.
Відповідно до змісту ч. 1   ст. 49 Закону України «Про місцеве самоврядування в України»   депутат зобов`язаний брати участь у роботі сесій ради, засідань постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано .
Депутат має право ухвального голосу з усіх питань, які розглядаються на сесіях ради, а також на засіданнях постійної та інших комісій ради, до складу яких його обрано (ч. 3 ст. 49 Закону).
В силу повноважень, наданих депутату   Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», депутат місцевої ради має право ухвального голосу, а не зобов`язаний віддати свій голос за підготовлений виконавчим органом проект рішення.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що реалізація права депутатів місцевої ради ухвального голосу повинно відбуватися разом з дотриманням ними обов`язку щодо участі в діяльності ради та утворюваних нею органів, відповідальності перед виборцями.
Крім того, в ч. 4   ст. 59 Закону України «Про судоустрій в України»   законодавець визначив, що рішення сільської, селищної, міської ради у п`ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов`язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності.
Таким чином, аналізуючи наведені нормативно правові акти, колегія суддів вказує на те, що законодавцем запроваджений принцип мовчазної згоди на етапі отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, а депутати Сумської міської ради на засіданні сесії не скористалися своїм правом, наданим їм ч. 3   ст. 49 вказаного Закону, отже суб`єкт владних повноважень Сумська міська рада, що є колегіальним органом, не застосував всіх наданих Законом способів (зокрема ч. 4 ст. 59 Закону) для виконання судового рішення.
Згідно з рекомендаціями, викладеними у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень», КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.
Крім цього, колегія суддів зауважує на те, що , у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, п. п. 56 - 58 та 66 - 70) Європейський суд з прав людини неодноразово постановляв, що у зв`язку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників, мало місце також порушення ст. 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.
У відповідності до  ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
З огляду на це, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають  обставинам справи, тому судове рішення є   таким. що підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 по справі                                  № 480/4549/19 - скасувати з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.О. Донець	
Судді	   	М.І. Гуцал    А.П. Бенедик