Ухвала
Іменем України 
14 травня  2020 року
м. Київ
справа № 243/7283/18
провадження № 51-2736 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року, 
встановив:
Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України,  до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки  4 місяці.
 Ухвалою Донецького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся  до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.
Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2020 року касаційну скаргу            ОСОБА_4  залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України, оскільки він не зазначав, у чому саме полягала незаконність оскаржуваних судових рішень з урахуванням положень ст. 438 КПК України та у порушення п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України касаційна скарга не містила конкретного прохання до суду касаційної інстанції, з огляду на вимоги ст. 436 КПК України.
У  зв`язку із вищенаведеним  касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 було залишено без руху на надано строк для усунення недоліків такої скарги.
Також ОСОБА_4 було роз`яснено, що у разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.
На виконання вимог ухвали від 24 лютого 2020 року засуджений ОСОБА_4 подав нову касаційну скаргу, датовану 23 квітня 2020 року, у якій просить скасувати судове рішення, закрити кримінальне провадження та змінити судове рішення, чим допускає протиріччя.
При цьому засуджений вказує на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просить дати іншу оцінку ніж її дали суди першої та апеляційної інстанції. 
Натомість, конкретні порушення закону, які б були допущені судом першої та апеляційної інстанції  та які б були підставами відповідно до ст. 438 КПК України для скасування чи зміни  вказаних судових рішень, засуджений ОСОБА_4 так і не наводить. 
При цьому, засуджений взагалі не вказує, у чому полягає незаконність ухвали апеляційного суду, а також у касаційній скарзі не ставить питання про скасування чи зміни такої ухвали.
Тим самим засуджений допускає суперечності при обґрунтуванні своєї скарги, оскільки скасування чи зміна рішення суду першої інстанції без зміни чи скасування рішення суду апеляційної інстанції не передбачено чинним кримінальним процесуальним законодавством.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Оскільки в установлений строк засудженим ОСОБА_4 не усунуто недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, то його скарга підлягає поверненню.
Водночас, враховуючи невідповідність касаційної скарги засудженого вимогам           ст. 427 КПК України, суд вважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК України роз`яснити засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. 
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від            02 червня 2011 року № 3460-VI право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правових послуг, передбачені         ч. 2 ст. 13 цього Закону (в тому числі захист і складення документів процесуального характеру). 
Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту  8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року  № 1487/5).
Таким чином, для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом ст.ст. 110 і 113 КВК України вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Слов?янського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2018 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 04 квітня 2019 року, з усіма доданими до неї матеріалами, повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                                   ОСОБА_3