УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/2342/19 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О. 
Категорія 43 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                  Трояновської Г.С., Микитюк О.Ю.
за участю секретаря                Кучерявого О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №283/2342/19 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про поділ житлового будинку з господарськими будівлями за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 16 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Тимошенка А.О. в м. Малині,
в с т а н о в и в :
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом у якому просила поділити належний сторонам житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 31/100 частку вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями, які складаються із: ганку «а2», коридору 2-1 площею 5,9 м2, кухні 2-2 площею 8,4 м2, житлової кімнати 2-3 площею 18,2 м2, житлової кімнати 2-4 площею 17,7 м2, коридору 2-5 площею 3,6 м2, санвузла 2-6 площею 1,6 м2, ванної кімнати 2-7 площею 6,8 м2, котельні 2-8 площею 3,8 м2, житлової кімнати 2-9 площею 8,9 м2 - загальною площею 74,9 м2, житловою площею 44,8 м2; сараю «Б», хвіртки-воріт «№ 2», Ѕ частки огорожі «№ 3». ОСОБА_2 виділити 69/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями, які складаються із: прибудови «а», ганку «а1», веранди 1-1 площею 6,2 м2, кухні 1-2 площею 13,0 м2, житлової кімнати 1-3 площею 18,6 м2, житлової кімнати 1-4 площею 7,8 м2, житлової кімнати 1-5 площею 10,8 м2, комори 1-6 площею 3,5 м2 - загальною площею 59,9 м2, житловою площею 37,2 м2; сараю «В», погребу з шийкою «П», криниці «К», хвіртки-воріт «№ 1», Ѕ частки огорожі «№ 3». Позовні вимоги мотивувала тим, що згідно договору дарування частини житлового будинку АДРЕСА_1 від 29.12.2005 вона є власником 31/100 частини вказаного будинку, інша частина будинку, а саме 69/100 частини належить ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.12.2016 року. Зазначала, що між сторонами не існує спору щодо визначення часток кожного із співвласників житлового будинку, але існують непорозуміння щодо добровільного розподілу виділених часток, тому просила суд задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 16 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Виділено ОСОБА_1 31/100 частку житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , які складаються з наступних приміщень: ганку «а2», коридору 2-1 площею 5,9 м2, кухні 2-2 площею 8,4 м2, житлової кімнати 2-3 площею 18,2 м2, житлової кімнати 2-4 площею 17,7 м2, коридору 2-5 площею 3,6 м2, санвузла 2-6 площею 1,6 м2, ванної кімнати 2-7 площею 6,8 м2, котельні 2-8 площею 3,8 м2, житлової кімнати 2-9 площею 8,9 м2 - загальною площею 74,9 м2, житловою площею 44,8 м2; сараю «Б», хвіртки-воріт «№ 2», Ѕ частки огорожі «№ 3». Виділено ОСОБА_2 69/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , які складаються з наступних приміщень: прибудови «а», ганку «а1», веранди 1-1 площею 6,2 м2, кухні 1-2 площею 13,0 м2, житлової кімнати 1-3 площею 18,6 м2, житлової кімнати 1-4 площею 7,8 м2, житлової кімнати 1-5 площею 10,8 м2, комори 1-6 площею 3,5 м2 - загальною площею 59,9 м2, житловою площею 37,2 м2; сараю «В», погребу з шийкою «П», криниці «К», хвіртки-воріт «№ 1», Ѕ частки огорожі «№ 3».
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вказує, що суд першої інстанції своїм рішенням фактично узаконив самочинні перебудови та добудови спірного житлового будинку. Вказані добудови були здійсненні протиправно позивачем, які не були введені в експлуатацію, та не мали враховуватися під час поділу спірного будинку. Крім того, мала бути проведена судова будівельно-технічна експертиза, за наслідками якої, буде встановлена можливість поділу спірного будинку та запропоновані варіанти його поділу. 
            Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено,  що 29 грудня 2005 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 31/100 частин домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 . За заявою власника відчужилися приміщення 2-3 – площею 8,9 кв.м., 2-4 – 16,9 кв.м., 2-5 – 18,3 кв.м. сіни-а, сарай –Б, Ѕ огорожі, загальною площею 48,7 кв.м., житловою 18,3 кв.м., що становить 31/100 частини від домоволодіння.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.12.2016 ОСОБА_2 успадкувала 69/100 часток житлового будинку з відповідними господарським будівлями за АДРЕСА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свою позицію тим, що позов визнано відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Частиною 4 ст.206 ЦПК України визначено, що  у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

16 січня 2020 року ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції заяву у якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просила справу за позовом ОСОБА_4 про виділ частки розглянути за її відсутності. 
Разом з тим, у поданому до суду першої інстанції відзиві ОСОБА_2 заперечувала проти позову та просила відмовити ОСОБА_1 в його задоволенні. Зазначила, що ОСОБА_5 здійснила самочинні добудови до своєї частини будинку та перебудувала спірний будинок.
За таких обставин, у суду першої інстанції не було законних підстав для прийняття визнання позову відповідачем та ухвалення судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). 
Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.
Згідно ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Частиною першою ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.
Відповідно до ч.2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.
Пунктом 2.3 глави 2 цієї Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.
Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.
Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, таким чином виключає це майно із цивільного обороту.
Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.
За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
Будівництво об`єкта нерухомого майна є самочинним за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.
Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.
Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України). 
       У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.
За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у від 04 грудня 2013 року справі № 6-130цс13.
З копії технічного паспорта виданого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на житловий будинок по АДРЕСА_1 вбачається, що будинок складається з двох квартир. Загальна площа квартири АДРЕСА_2 становить 59,9 кв.м., житлова – 37,2 кв.м. Загальна площа квартири №2 становить 48,7 кв.м., житлова – 18,3 кв.м. Всього по будинку становить 108,6 кв.м., житлова – 55,5 кв.м.
За технічним паспортом, виданим ОСОБА_1 , 23.08.2019 на житловий будинок по АДРЕСА_1 загальна площа житлового будинку вже становить 134,8 кв.м., житлова  - 82,0 кв.м. Аналогічні розміри житлового будинку зазначені в технічному паспорті виданого ОСОБА_2 , 31.09.2017 року. 
Рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради №63 від 28 лютого 2007 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розширення житлового будинку за рахунок прибудови веранди зовнішніми розмірами 4.0х8,0 та переобладнання кухні площею 16,9 кв.м. в житлову кімнату по АДРЕСА_1 ( при погодженні співвласника житлового будинку ОСОБА_3 ).
В технічному паспорті ОСОБА_1 відсутня веранда зовнішніми розмірами 4.0х8,0.
Відтак, з матеріалів справи встановлено, що до складу спільного майна сторін, яким є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , входять самочинно збудовані об`єкти, а саме: коридор 2-1 площею 5,9 кв.м., кухня 2-2 площею 8,4 кв.м., коридор 2-5 площею 3,6 кв.м., санвузол 2-6 площею 1,6 к.в., ванна кімната 2-7 площею 6,8 кв.м., котельня 2-8 площею 3,8 кв.м., житлова кімната 2-9 площею 8,9 кв.м. 
       За наведених обставин у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з цим із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 840 грн 40 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачем за подання апеляційної скарги. 
Керуючись статтями  259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 16 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку з господарськими будівлями.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840 грн 40 коп. судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 12 березня 2020 року.

Головуючий

Судді