УХВАЛА

27 квітня 2020 року 
Київ
справа №260/1250/19
адміністративне провадження №К/9901/11242/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської   О.Р.,
суддів - Шевцової Н.В., Уханенка С.А.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області   на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року в справі №260/1250/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області       про визнання протиправними дій та наказів, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до  Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - ГУ НП в Закарпатській області), у якому просив:
- визнати протиправними дії щодо звільнення; 
- визнати протиправними і скасувати накази тимчасово виконуючого обов`язки начальника ГУ НП у Закарпатській області полковника поліції Рубеля А. від 12   серпня 2019 року №167о/с по особовому складу; від 08 серпня 2019 року №   1547 про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Тячівського відділу поліції ГУНП у Закарпатській області; 
- зобов`язати начальника ГУ НП у Закарпатській області (іншу уповноважену службову особу, яка здійснюватиме керівництво ГУНП у Закарпатській області на момент виконання судового рішення в цій справі) поновити на службі в Національній поліції на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Тячівського відділу поліції ГУ НП у Закарпатській області; 
- зобов`язати начальника ГУ НП у Закарпатській області (іншу уповноважену службову особу, яка здійснюватиме керівництво ГУНП у Закарпатській області на момент виконання судового рішення в цій справі) нарахувати та виплатити середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 14 серпня 2019 року до набрання рішенням суду законної сили.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року, позов задоволено частково:
- визнано протиправними дії ГУ НП у Закарпатській області щодо звільнення майора поліції ОСОБА_1 з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції Тячівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області;
- визнано протиправним і скасовано наказ ГУ НП у Закарпатській області від 08 серпня 2019 року №1547 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників поліції Тячівського відділу поліції ГУНП у Закарпатській області" в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ;
- визнано протиправним і скасовано наказ ГУ НП у Закарпатській області від 12 серпня 2019 року № 167 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції;
- поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції Тячівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області з 14   серпня 2019 року;
- стягнуто на користь ОСОБА_1 із ГУ НП у Закарпатській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 14 серпня 2019 року по 16   грудня 2019 року у розмірі 25956,25 грн із утриманням податків та інших обов`язкових платежів;
- рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на його користь заробітної плати за один місяць в розмірі 12666,99 грн звернено до негайного виконання;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
15 квітня 2020 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу ГУ НП у Закарпатській області      на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року в справі №260/1250/19.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у значенні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправними дій щодо звільнення; визнання протиправними і скасування наказів щодо звільнення та притягнення до дисциплінарної відповідальності; зобов`язання поновити на службі; зобов`язання нарахувати та виплатити середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що дільничний офіцер поліції сектору превенції ОСОБА_1 проходив службу у Тячівському відділі поліції ГУ НП в Закарпатській області, яка не відноситься до посад, що, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища.

Водночас аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ. Ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на формування судової практики та не змінюють її.

Отже, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними у рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у цьому випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а судом не встановлено виключень щодо посади позивача у цій справі в аспекті пункту 1   частини шостої статті 12 КАС України, у поєднанні зі статтею 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд також ураховує позицію висловлену Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) в ухвалі від 09.10.2018 щодо неприйнятності заяви у справі «Азюковська проти України» (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалася відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, ЄСПЛ указав, що застосування критерію малозначності у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Національної поліції в Закарпатській області   на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2020   року в справі №260/1250/19.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          Н.В. Шевцова
                                                                                                     С.А. Уханенко