П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/624/20 
Головуючий у 1-й інстанції:  Нагірняк М.Ф.  
Суддя-доповідач:  Курко О. П. 
15 квітня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Білої Л.М.  Гонтарука В. М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, Приватного акціонерного товариства "Житомирський завод огороджувальних конструкцій про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, Приватного акціонерного товариства "Житомирський завод огороджувальних конструкцій про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою  Житомирського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.
Не погоджуючись з цією ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідачі своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористалися та не подали відзивів на апеляційну скаргу.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 312 КАС України.   
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, з огляду на таке.
Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті.
Разом з тим, необхідною умовою для реалізації права на звернення до суду з позовом, є дотримання порядку такого звернення, визначеного приписами Кодексу адміністративного судочинства України.
Недотримання порядку звернення до суду тягне залишення позовної заяви без руху, залежно від обставин, повернення позовної заяви.
Форма і зміст позовної заяви визначено ст.160 КАС України.
Виконуючи процесуальні дії, пов`язані з надходженням позовної заяви, суддя повинен виконати дії за таким алгоритмом :
- перевірити позовну заяву на відповідність ст.160 КАС України;
- перевірити питання дотримання юрисдикційності;
- перевірити дотримання строку звернення до суду за захистом порушеного права;
- розглянути питання правильності оплати судового збору, клопотання (якщо такі є) про звільнення від сплати, відстрочення тощо.
Як свідчать матеріали справи, залишаючи позовну заяву позивача без руху, суд першої інстанції посилався на те, що ним не викладені жодні обставини щодо протиправності бездіяльності Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області. Більш того, до позову долучено рішення цього відповідача, викладене в листі від 26.11.2019року, про результати розгляду звернення позивача щодо спірного направлення на МСЕК. Таке рішення відповідача позивач взагалі не оскаржує.
Окрім того, судом зазначено, що ОСОБА_1 не навів жодних обґрунтувань стосовно віднесення Приватного акціонерного товариства "Житомирський завод огороджувальних конструкцій" до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, чи до інших суб`єктів владних повноважень при здійсненні публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Відтак, відсутність такого обґрунтування унеможливлює вирішення судом питання про можливість розгляду вказаного спору в порядку адміністративного судочинства.
Надаючи оцінку вказаним доводам суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.
Судом встановлено, що 13.02.1994 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок на виробництві, про що був складений відповідний акт. На той час позивач працював начальником охорони підприємства "Житомирський завод огороджувальних конструкцій".  
В акті про нещасний випадок на виробництві зазначено, що 13.02.1994 року ОСОБА_1 перевіряв пости охорони заводу, біля складу готової продукції послизнувся і впав, забив голову і був без свідомості. Причиною нещасного випадку в акті вказується ожеледиця та незадовільний стан території.
У 2011 році ОСОБА_1 звернувся до ЛКК та МСЕК для оформлення групи інвалідності у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. З 2012 року позивач є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, а з 2018 року вказана група надана йому безстроково.
У жовтні 2019 року представник ОСОБА_2 звернувся до Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області стосовно направлення на МСЕК позивача для встановлення відсотків втрати працездатності.
Житомирське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області листом від 01.11.2019 року № 15.2-12-1171 запропоновано ОСОБА_1 налагодити взаємодію з роботодавцем в якому він працював та звернутися до керівництва заводу.
15 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства "Житомирський завод огороджувальних конструкцій" з приводу вищевказаного питання.
Листом Приватного акціонерного товариства "Житомирський завод огороджувальних конструкцій" від 19 грудня 2019 року вих. № 1184 відповідачем запропоновано позивачу звернутися до лікувально-профілактичного закладу для отримання направлення на проходження медико-соціальної експертизи (МСЕК).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в позовній заяві в повній мірі обґрунтовано протиправну бездіяльність Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області стосовно не отримання позивачем направлення на МСЕК на предмет зміни підстави інвалідності на професійне захворювання та визначення відсотків втрати професійної працездатності.
Стосовно не оскарження позивачем рішення відповідача, викладене в листі від 26 листопада 2019 року, то судова колегія вважає такі посилання безпідставними. 
Апеляційний суд зазначає, що ніякого рішення у вказаному листі немає. У зазначеному листі було повідомлення, в якому вказується, щоб позивач налагодив взаємодію з роботодавцем в якого він працював.
Щодо того, що ОСОБА_1 не навів жодних обґрунтувань стосовно віднесення Приватного акціонерного товариства "Житомирський завод огороджувальних конструкцій" до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, чи до інших суб`єктів владних повноважень при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими.
Як вже зазначалось вище, позивач при зверненні до суду звернувся до двох відповідачів, а саме: Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області, Приватного акціонерного товариства "Житомирський завод огороджувальних конструкцій. Отже, суд першої інстанції не був позбавлений можливості при відкритті провадження залучити вказане товариство як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.
Відповідно до вимог ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.
Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.
Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував усі ці обставини та не надав їм належної правової оцінки, а тому дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви. Доводи апелянта є підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відтак, оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року - скасувати.
Справу направити до Житомирського окружного адміністративного суду  для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 15 квітня 2020 року.

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.