Номер провадження: 33/813/594/20
Номер справи місцевого суду: 515/389/20 
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С.В. 
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря – Томашевської К.В., особи, якуа притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 квітня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП,

встановив:

Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст.124, 130 ч.1 КУпАП, та з урахуванням ст.36 Кодексу України про адміністративні правопорушення накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 10 200 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Строк позбавлення ОСОБА_1 права керування транспортними засобами відраховувати з дня вилучення посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 03.05.2019 р. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн. в дохід держави.
Зі змісту вказаної постанови, вбачається що 17 березня 2020 року о 15 год. 45 хв. ОСОБА_1 по вул. Миру у м. Татарбунари Одеської області, керуючи автомобілем марки ВАЗ моделі 21124, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час руху не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з належним ОСОБА_2 автомобілем марки ВАЗ моделі 211540, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходився на узбіччі, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху.
Крім того, 17 березня 2020 року о 15год. 51 хв. ОСОБА_3 по вул. Миру у м. Татарбунари Одеської області керував транспортним засобом марки ВАЗ моделі 21124, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння, про що свідчили нестійка хода та запах алкоголю з порожнини рота. ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2. 5 ПДР.
Не погоджуючись з постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
1)судом першої інстанції порушено законність, рівність усіх учасників процесу, не достатньо аргументував оскаржуване судове рішення, яке ухвалив на припущеннях;
2)в графі протоколу «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» стоїть прочерк, а далі написано слово «согласен», однак ОСОБА_1 нічого не писав та не розписувався;
3)в протоколі про адміністративне правопорушення не вірно вказаний час керування автомобілем;
4)свідки в судовому засіданні пояснили, що не бачили на власні очі моменту скоєння ДТП, а судом першої інстанції не взято до уваги того факту, що ОСОБА_1 пояснював, що не знаходився за кермом автомобіля, а був на пасажирському сидінні;
5)факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в судовому засіданні суду першої інстанції не знайшло свого підтвердження, суд розглянув справу упереджено, однобічно, з обвинувальним ухилом, чим порушив рівність сторін при розгляді справи.
Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП на підставі ч. 1 ст. 247 та п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП провадження у справі закрити.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перевіривши доводи апеляційної скарги, повторно дослідивши докази у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновків що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 квітня 2020 року залишенню без змін.
Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст.130 ч. 1 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.
Під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:
-протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 397320 від 17.03.2020 року з якого вбачається, що 17.03.2020 року о 15:51 год. в Одеській області, м. Татарбунари по вул. Миру, 6, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2124 д/з НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме нестійка хода, запах алкоголю з порожнини роту, від проходження огляду на стан сп`яніння в законному порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 130 ч. 1 КУпАП;
-протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 200671 від 17.03.2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 17.03.2020 року в Одеській області м. Татарбунари по вул. Миру, керуючи т/з ВАЗ 2124 д/з НОМЕР_2 під час руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 211540 д/н НОМЕР_4 , який стояв на узбіччі, при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками;
-відеозапис події, яка сталася 17.03.2020 року та з якої вбачається, що ОСОБА_1 сидів за кермом власного автомобіля, на питання поліцейських чи вживав він алкоголь перед тим, як сісти за кермо, ясної чіткої відповіді надати не зміг. На пропозицію поліцейських пройти освідування на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, відмовився також пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
Крім того з метою, перевірки доводів викладених в апеляційній скарзі та прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, апеляційним судом було допитано в судовому засіданні наступних свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також потерпілого ОСОБА_2 .
Потерпілий ОСОБА_2 , та свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснили, що 17.03.2020 року знаходилися за адресою: АДРЕСА_1 область, м АДРЕСА_1 , вул. Миру АДРЕСА_2 , коли приблизно о 15:25 год. почули удар. Одразу визирнули із за воріт та побачили, як в їх припаркований автомобіль, в`їхав автомобіль автомобіля ВАЗ 21124 д/з НОМЕР_2 . Коли вони підійшли до місця ДТП, що склало долі хвилини, то побачили, що за кермом автомобіля ВАЗ 21124 знаходився ОСОБА_1 . Він був у стані алкогольного сп`яніння, оскільки не міг розбірливо розмовляти та від нього відчувався запах алкоголю. 
Пояснення свідка ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 сидів на пасажирському сидінні, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги, оскільки його пояснення не кореспондуються з матеріалами справи та відеозаписом події. 
Посилання ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не взято до уваги того факту, що він не знаходився за кермом автомобіля, а був на пасажирському сидінні не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовані показами свідків та відеозаписом події. З даних показань вбачається, що після скоєння ДТП водій не виходив із автомобілю ВАЗ 21124, а пасажир покидав автомобіль через задні двері, оскільки від удару у даного автомобілю заклинило передні двері та вони не відкривалися. Крім того, з моменту як сталася ДТП та моменту, як свідки вийшли із двору, щоб побачити що сталось минули долі хвилин, вони бачили, що двері були замкнені, ніякої невідомої особи, за кермом не було, а покидав вказаний автомобіль пасажир через задні двері.
Апеляційний суд не вбачає підстав для визнання показань вказаних свідків неналежними чи недопустимими доказами. 
Саме з підстав відмови  ОСОБА_1  від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння і складено протокол про адміністративне правопорушенні з посиланням на порушення водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Відмова  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відображена у протоколі про адміністративне правопорушення серії БД № 397320 від 17.03.2020 року, письмових поясненнях свідків, а також у відеозаписі з нагрудної камери поліцейських, яка фіксувала дану подію.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі не підлягають задоволенню.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння встановлений ст. 266 КУпАП, а також затверджено спільним Наказом МВС України а Міністерством охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Інструкцією передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці, лікарем закладу охорони здоров`я.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться закладі охорони здоров`я.
Виходячи з викладеного, апеляційний суд визнає вказані докази, які були повторно дослідженні в ході апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 17.03.2020 року та інкримінуються ОСОБА_1 .
Доводи ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, оскільки спростовуються вищенаведеними доказами, які були перевірені в ході апеляційного розгляду справи, а тому на думку апеляційного суду є такими, які направлені на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази повністю підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Виходячи з положення ст. 124 КУпАП об`єктивною стороною правопорушення є порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Так, вина ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху підтверджена зібраними в матеріалах справи доказами, які були досліджені в ході судового засідання в суді апеляційної інстанції. Суттєвих та мотивованих заперечень в обґрунтування апеляційної скарги, які свідчили б про невинуватість ОСОБА_1 як у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, так і за ч.1 ст. 130 КУпАП, апелянтом не було надано та апеляційним судом не встановлено. Разом з тим, посилання апелянта на те, що він не знаходився у транспортному засобі та не керував ним, не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи. В ході аналізу відеозапису, що міститься в матеріалах справи, допиту свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , пояснень потерпілого ОСОБА_2 та в результаті детального вивчення наявних матеріалів справи, судом апеляційної інстанції встановлені в діях ОСОБА_7 ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Отже, враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та ст. 124 КУпАП, а саме, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та порушення учасником дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП та ст. 124 КУпАП.
З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.
К еруючись ст.ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського 
апеляційного суду                                                        С.О. Погорєлова