Справа № 127/12730/19
Провадження № 22-ц/801/1186/2020
Категорія: 30
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Марчук В. С.,
з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 08 травня 2020 року, постановлену під головуванням судді Карпінської Ю. Ф. в м. Вінниці, 
у справі за заявою  ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі № 127/12730/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії,
встановив:
У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить зобов`язати відповідачів вчинити дії, а саме: виконати умови п. 4.3 договору купівлі-продажу від 07.09.2018 щодо передачі безкоштовно ОСОБА_1 частини дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30кВт (загальна дозволена потужність продавців складає 160 кВт електричної енергії) шляхом надання необхідних листів-згод та інших документів для переоформлення 30 кВт на ім`я ОСОБА_1 і надання листів-згод (безкоштовно) та інших необхідних документів на отримання ОСОБА_1 додаткової електричної потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію № 226 загальною потужністю 400 кВт.
08.05.2020 позивачем ОСОБА_1 через канцелярію суду було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони АТ «Вінницяобленерго» та його структурним підрозділам вчинення дій щодо укладення будь-яких договорів, які зменшують дозволену договірну потужність, надану ОСОБА_2 за договором про надання послуг про постачання електричної енергії, укладеного між ОСОБА_2 та ВАТ АК «Вінницяобленерго», для забезпечення потреб електроустановок споживача (ЗТП № 226). 
На підтвердження своїх доводів позивачем до заяви про забезпечення позову додано копію листа-відповіді на звернення, адресованого ОСОБА_1 , за № 05.98-3683 від 03.04.2020, а також копію листа-відповіді на запит, адресованого ОСОБА_4 , за № 08.14-4285 від 24.04.2020. 
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 08 травня 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.
Вказана ухвала суду мотивована тим, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Суд першої інстанції, посилаючись на копію листа-відповіді на запит, адресованого ОСОБА_4 , за № 08.14-4285 від 24.04.2020, на яку вказує позивач, як на доказ того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у випадку незастосування заходів забезпечення позову, зазначає, що технічні умови на приєднання до даної ЗТП надавались ФОП ОСОБА_5 на потужність 149 кВт відповідно до листа-згоди ФОП ОСОБА_2 від 10.05.2018. 
Вказаний доказ не доводить наявність підстав для забезпечення позову, оскільки згода (у вигляді листа) на приєднання до даної ЗТП ФОП ОСОБА_5 на потужність 149 кВт надавалася ФОП ОСОБА_2 ще 10.05.2018, тоді як з даним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся в травні 2019 року, тобто вже після цих дій. Також договір купівлі-продажу між сторонами по справі, на підставі якого виникло зобов`язання, що є предметом судового розгляду по даній справі, також був укладений після 10.05.2018, а саме: 07.09.2018.
Крім того, в заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить заборонити АТ «Вінницяобленерго» та його структурним підрозділам вчинення дій щодо укладення будь-яких договорів, які зменшують дозволену договірну потужність, надану ОСОБА_2 , зазначаючи, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить та унеможливить виконання рішення суду, в той же час посилається як на доказ на копію листа-відповіді за № 08.14-4285 від 24.04.2020, з якого убачається, що ФОП ОСОБА_2 не надавалися технічні умови на зменшення договірної потужності.
Оскільки заявник ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову не довів з посиланням на відповідні докази, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у випадку незастосування тих заходів забезпечення позову, про які просить позивач, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви.
Не погодившись із постановленою ухвалою позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 08 травня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі, оскільки вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, а висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 07.09.2018 між ним, як Покупцем, та відповідачами, як Продавцями, було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого Продавці передають у власність кожен в рівних частках, а Покупець приймає у власність будівлю гаражу-навісу, загальною площею 1600,5 кв.м, що розташована, за адресою:  АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 4.3 Договору купівлі-продажу Покупці зобов`язані надати Покупцю необхідні листи згоди та інші документи для переоформлення 30 кВт на ім`я Покупця; надати згоду (безкоштовно) та необхідні документи на отримання Покупцем додаткової електричної енергії потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію продавця № НОМЕР_1 загальною потужністю 400 кВт. Одночасно ОСОБА_2 згідно договору між ним та структурним підрозділом АТ «Вінницяобленерго» надана договірна потужність складає всього 160 кВт. Зазначає, що з відповіді АТ «Вінницяобленерго» від 24.04.2020 також вбачається, що ОСОБА_2 надав 10.05.2018 (за кілька місяців до укладення договору купівлі-продажу) лист-згоду ФОП ОСОБА_5 на зменшення договірної потужності на 149 кВт і останньому були видані технічні умови на приєднання до ЗТП № 226. Тому у разі задоволення позовних вимог, які ґрунтуються на умовах договору купівлі-продажу та зобов`язань, які виникли на підставі умов в частині передачі безкоштовно ОСОБА_1 (власнику об`єкту нерухомого майна) дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт, рішення не може бути виконано, адже вказана потужність у ОСОБА_2 буде вже відсутня. Відповідачі взяли на себе відповідні зобов`язання перед ним, уклавши договір купівлі-продажу, тому він не може залежати від надання іншій особі будь-яких листів-погоджень навіть до укладення відповідного договору та подання позову, оскільки інша особа за таким захистом з 2018 року до суду не зверталась. Щодо того, що в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_6 являється власником трансформаторної підстанції ЗТП № 226, то до відзиву саме відповідач надав свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 від 04.10.2004, про що також зазначено п. 4.3 Договору купівлі-продажу вищезгаданого Договору купівлі-продажу від 07.09.2018. Аналогічне вбачається з відповіді АТ «Вінницяобленерго» від 03.04.2020. Зазначене також свідчить про те, що суд приймаючи ухвалу не досліджував всі докази, що містяться в матеріалах справи. Отже, у разі задоволення позову невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить та унеможливить виконання рішення суду.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє адвокат Вавшко В. С., просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. Посилаються на те, що суд обґрунтовано відмовив у забезпеченні позову, оскільки обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, не відповідають дійсності. Зокрема вказують, що дозвіл на передачу дозволеної потужності в розмірі 149 кВт був реалізований третіми особами шляхом укладення відповідного договору та до дати укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_1 .
Апеляційний суд перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін, з таких підстав.
Відповідно до пунктів 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. При цьому інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.
Згідно із статтею 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, у тому числі, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, предмет і ціну позову, інші відомості, необхідні для вирішення питання про забезпечення позову.
Системний аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи належним чином підтверджені. Не може бути задоволено заяву про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.
У справі, що переглядається, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, посилаючись на зобов`язання, що виникли на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2018, ОСОБА_1 просить суд зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконати умови п. 4.3 договору купівлі-продажу від 07.09.2018 щодо передачі безкоштовно ОСОБА_1 частини дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт (загальна дозволена потужність продавців складає 160 кВт електричної енергії) шляхом надання необхідних листів-згод та інших документів для переоформлення 30 кВт на ім`я ОСОБА_1 і надання листів-згод (безкоштовно) та інших необхідних документів на отримання ОСОБА_1 додаткової електричної енергії потужності 40 кВт через трансформаторну підстанцію № 226 загальною потужністю 400 кВт. Зазначає, що з відповіді АТ «Вінницяобленерго» від 24.04.2020 вбачається, що ОСОБА_2 надав 10.05.2018 (за кілька місяців до укладення договору купівлі-продажу) лист-згоду ФОП ОСОБА_5 на зменшення договірної потужності на 149 кВт і останньому були видані технічні умови на приєднання до ЗТП № 226, одночасно ОСОБА_2 згідно з договором між ним та структурним підрозділом АТ «Вінницяобленерго» надана договірна потужність всього 160 кВт. Технічних умов на зменшення договірної потужності ФОП ОСОБА_2 не надавалось, отже будь-яких договорів, направлених на зменшення договірної дозволеної потужності, наданої ОСОБА_2 на підставі договору про постачання електричної енергії не укладалося. У разі укладання будь-якого договору, направленого на зменшення дозволеної потужності, наданої ОСОБА_2 , у останнього залишиться договірна потужність всього 11 кВт. Тому у разі задоволення позовних вимог, які ґрунтуються на умовах договору купівлі-продажу та зобов`язань, які виникли на підставі умов в частині передачі безкоштовно ОСОБА_1 (власнику об`єкту нерухомого майна) дозволеної потужності електричної енергії у розмірі 30 кВт, рішення не може бути виконано.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, оскільки заявник не обґрунтував з посиланням на відповідні докази, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у випадку незастосування тих заходів забезпечення позову, про які просить позивач.
Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2006 між ВАТ «АК Вінницяобленерго» (Постачальник) та ФОП ОСОБА_2 (Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії. Предметом Договору є продаж Постачальником електричної енергії Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача приєднаною потужністю 400 кВт, Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі (а. с. 57-62).
В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_1 надав суду відповідь АТ «Вінницяобленерго» № 08.14-4285 від 24.04.2020, у якій міститься інформація про те, на ЗТП № 226, яка розташована в смт Вороновиця Вінницького району, дозволена потужність становить 160 кВт.
Відповідачем ОСОБА_2 не заперечується той факт, що він являється власником ЗТП № 226.
Разом з тим, відповідно до п. 2.2.2 вищевказаного Договору про постачання електричної енергії від 07.07.2006, визначено, що Постачальник зобов`язується забезпечити отримання Споживачем електричної енергії на рівні дозволеної потужності 160 + 150 кВт.
Відтак, загальний обсяг дозволеної потужності споживача ФОП ОСОБА_2 складає 310 кВт. Відступлення третій особі 149 кВт дозволеної потужності свідчить про наявність у ФОП ОСОБА_2 права на використання ще 161 кВт дозволеної потужності.
Ця обставина вказує на безпідставність тверджень ОСОБА_1 про загрозу невиконання судового рішення у разі задоволення його позову.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відступлення ОСОБА_7 частини дозволеної потужності відбулося ще до укладення договору купівлі-продажу з ОСОБА_1 , оскільки це право було використано до виникнення спірних правовідносин і не може бути зупинено в порядку вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.
Отже, у разі забезпечення позову у спосіб, який просить позивач будуть порушені права господарюючих суб`єктів на безперешкодне здійснення господарської діяльності, які не є учасниками цивільної справи та не несуть відповідальності за зобов`язаннями відповідачів.
Крім того судом встановлено, що на момент розгляду справи позивач отримав згоду відповідача на приєднання до електромереж та передачу йому частину своєї дозвільної потужності.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи, доводи апеляційної скарги, що зводяться до незгоди з оскаржуваними судовим рішенням, висновків суду не спростовують, ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 08 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 16 червня 2020 року.

Головуючий                                           Ю. Б. Войтко

Судді:                                                     І. В. Міхасішин 

                                  В. С. Марчук