ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року	Львів	Справа № 500/2828/19 пров. № А/857/2887/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                        Шевчук С.М.,
суддів                                                                               Кухтея Р.В., Онишкевича Т.В.,
за участі секретаря  судового засідання                     Ігнатищ Л.М.,
представника позивача                                         Фльорківа О.В., 
представника відповідача                                         Герасименко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року  (рішення ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Чепенюк О.В., повний текс рішення складено 07.02.2020) у справі №500/2828/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною відмови та стягнення завданої шкоди, суд-
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 через представника – адвоката Фльорківа Олександра Володимировича звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 09.01.2020 (а.с.53) просить:
- визнати протиправною відмову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі – Фонд) у виплаті ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду;
- стягнути з Фонду на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в сумі 99 950,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. 
05.02.2015 між позивачкою та Публічним акціонерним товариством “Комерційний банк “СТАНДАРТ” (далі - банк, ПАТ “КБ “СТАНДАРТ”)  укладено договір банківського рахунку фізичної особи № 1 (далі - договір), за умовами якого банк відкрив вкладнику поточний рахунок, на який надійшли кошти в сумі 96     750,00 грн. В подальшому банк віднесено до категорії неплатоспроможних, запроваджено тимчасову адміністрацію, пізніше розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ “КБ “СТАНДАРТ”.
У зв`язку з тим, що уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” відмовлено ОСОБА_1 у включенні її до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом, остання звернулася до суду.
Відповідно до постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 у справі № 819/2446/15, яка змінена постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016, та які набрали законної сили, зобов`язано уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” надати Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” за рахунок Фонду. Постановою Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №819/2446/15 зазначені вище судові рішення залишено без змін.
Судові рішення не виконані, незважаючи на відкрите виконавче провадження щодо їх виконання та самостійні звернення позивачки до Фонду та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” від 10.01.2017, 16.05.2019 щодо виконання судових рішень, гарантовану суму відшкодування за вкладом згідно з договором Фондом позивачці не виплачено.
16.05.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим, і повноваження Фонду як ліквідатора банку припинено. 
Представник позивачки вважає, що оскільки уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” не надано Фонду додаткову інформацію щодо вкладника ОСОБА_1 , що має право на відшкодування коштів за вкладом, та інформація щодо вкладника у Загальному реєстрі вкладників ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” відсутня, то Фондом фактично відмовлено позивачці у виплаті гарантованої суми відшкодування за вкладом. Такою відмовою порушено права ОСОБА_1 як вкладника за договором та споживача фінансової послуги, а також права та гарантії, надані у відповідності до Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб”.
Рішенням  Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020року  адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною відмову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у виплаті ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних особі на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в сумі 99 950,00 грн (дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят грн).
Не погоджуючись з вказаними рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким  у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, рішення  суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що    процедура ліквідації ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” завершення, внесення 16.05.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань відомостей про припинення банку. Вказує на пріоритетність спеціального Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб” у спірних правовідносинах, з огляду на який вважає, що стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено цим Законом неможливо. Зазначає, що у Фонду були відсутні будь-які первинні документи по вкладниках, і тому при формуванні Загального реєстру використовується виключно інформація передана уповноваженою особою до Переліку вкладників. Оскільки позивачку не було включено уповноваженою особою Фонду до Переліку вкладників, що мають право на відшкодування гарантованої суми, то Фонд не мав правових підстав здійснюватися відповідні процедури по включенню її до Загального реєстру. Також відповідач зазначає, що  невиконання судового рішення було зумовлене зупиненням  виконання постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 у справі № 819/2446/15 відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.03.2017року. Окрім того, зазначає, що  рішення суду не містило в собі вимоги зобов`язального характеру у відношенні Фонду щодо виплати гарантованої суми відшкодування. Вважає, що позивачкою не доведено факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням та шкодою у розумінні положень ЦК України та Закону № 4452-VI. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу. Просить відмовити  відповідачу у задоволенні апеляційної скарги.  По суті зміст доводів відзиву співпадає з висновками суду першої інстанції,  викладеній в оскаржуваних рішеннях.  

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що 05.02.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” укладено договір банківського рахунку фізичної особи № 1, за умовами якого банк відкрив позивачці поточний рахунок № НОМЕР_1 та зобов`язався здійснювати за її дорученням операції за рахунком відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства (а.с.13-14).
На вказаний рахунок зараховані кошти в сумі 99950,00 (05.02.2015 – 96     750,00 грн та 09.02.2019 – 3200,00 грн), що встановлено судовим рішенням - постановою Тернопільського окружного адміністративного суду  від 21.12.2015 у справі № 819/2446/15 за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ “КБ “СТАНДАРТ”, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Тернопільський кооперативний торгівельно-економічний коледж про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили, а тому такі обставини відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України не підлягають доказуванню (а.с.15-19).
На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.02.2015 № 116 “Про віднесення ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” до категорії неплатоспроможних”, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 19.02.2015 № 38 “Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ “КБ “СТАНДАРТ”, з 20.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ “КБ “СТАНДАРТ”, призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в банку.
Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 18.06.2015 № 385 “Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 19.06.2015 № 120 “Про початок процедури ліквідації ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку”, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ “КБ “СТАНДАРТ”.
У зв`язку із тим, що уповноваженою особою Фонду на ліквідацію у ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” відмовлено у включенні ОСОБА_1 до повного Переліку вкладників ПАТ “КБ “СТАНДАРТ”, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, остання звернулася до суду.
Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 у справі №819/2446/15 за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ “КБ “СТАНДАРТ”, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Тернопільський кооперативний торгівельно-економічний коледж, яка змінена постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016, які набрали законної сили, зобов`язано уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” надати Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” за рахунок Фонду.
За судовим рішенням у справі №819/2446/15 Тернопільським окружним адміністративним судом 13.07.2016 видано виконавчий лист.
В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.03.2017 у цій справі клопотання уповноваженої особи Фонду про зупинення виконання судових рішень задоволено,  зупинено виконання постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 до закінчення касаційного провадження (а.с.93).
Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.04.2019 у справі № 819/2446/15 касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” залишено без задоволення, а зазначені вище судові рішення - без змін (а.с.20-23).
Також судом встановлено, що з метою примусового виконання судового рішення позивачкою звернуто до примусового виконання виконавчий лист по справі № 819/2446/15, виданий Тернопільським окружним адміністративним судом 13.07.2016. Державним виконавцем Подільського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51788511 від 28.07.2016, зобов`язано боржника добровільно виконати зобов`язання за виконавчим документом в семиденний строк з дня винесення постанови (а.с.24).
Згідно з відомостями Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 30.01.2020 виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП № 51788511 перебуває на виконанні (а.с.87). 
З приводу виконання судового рішення ОСОБА_1 зверталася безпосередньо до Фонду та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ “КБ “СТАНДАРТ”. Так, позивачка направила цим суб`єктам заяви від 10.01.2017 (а.с.25), 22.02.2017 (а.с.98-99) та від 16.05.2019 (а.с.26), проте виконання судового рішення не проведено.
У відповідь на заяву позивачки від 10.01.2017, оформлену листом від 15.02.2017 за №34-036-3677/17, Фондом повідомлено, що за інформацією Фонду уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ КБ “СТАНДАРТ” взято до виконання рішення суду та вживаються усі передбачені законодавством заходи щодо виконання вказаного рішення. Процедура виплати вкладникам гарантованої суми відшкодування, щодо яких вносяться зміни до бази даних Фонду відбувається за такими етапами: уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку складає зміни до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та передає зміни до Переліку вкладників до Фонду. Зміни передано до Фонду; виконавча дирекція Фонду затверджує зміни до Реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку змін до Переліку вкладників, з подальшим внесенням змін до Загального Реєстру вкладників. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування за Загальним Реєстром (частинами Загального Реєстру) та/або Реєстром переказів, що є частиною Загального Реєстру, сформованим за результатами розгляду індивідуальних звернень до Фонду. 
У зв`язку з цим у листі Фонду від 15.02.2017 пропонувалось вкладнику надіслати на адресу Фонду заяву про виплату гарантованої суми відшкодування за встановленою формою (а.с.97). 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ознайомившись з відповіддю Фонду від 15.02.2017, заповнила та надіслала на адресу Фонду заяву від 22.02.2017 про виплату гарантованої суми відшкодування за встановленою формою разом з копіями паспорта та документа про присвоєння їй РНОКПП, що підтверджується примірником такої заяви, що залишилась у позивачки, фіскальним чеком відділення поштового зв`язку та повідомленням про вручення поштового відправлення представнику Фонду 24.02.2017, оригінали яких оглянуті у судовому засіданні, а копії долучені до матеріалів адміністративної справи (а.с.98-99).
Після отримання заяви Фондом будь-яких дій щодо виплати ОСОБА_1 гарантованої суми коштів за вкладом не вчинено.
На заяву позивачки, подану до Фонду 16.05.2019, листом від 13.06.2019 за вих. № 27-036-10233/19 Фонд повідомив ОСОБА_1 про те, що 15.05.2019 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” було подано документи до державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи, внесено до реєстру відповідний запис, ліквідація банку завершена, банк ліквідований, повноваження Фонду як ліквідатора банку припинено. Також вказано, що оскільки уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” не надано Фонду додаткову інформацію щодо вкладника ОСОБА_1 , що має право на відшкодування коштів за вкладами, та інформація щодо вкладника у Загальному реєстрі вкладників ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” відсутня, то у Фонду відсутні правові підстави для здійснення відшкодування  (а.с.27).
16.05.2019 в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис № 10711110032025385 про державну реєстрацію припинення ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” як юридичної особи (а.с. 88-91).
Станом на день розгляду справи у суді постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 у справі №819/2446/15, яка змінена постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016, які набрали законної сили, не виконані, ОСОБА_1 не отримала відшкодування коштів за вкладом в ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” у розмірі 99950, 00 грн. за рахунок коштів Фонду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, що відповідає правовим висновкам, які неодноразово висловлювала Велика Палата Верховного Суду, у справах щодо права фізичної особи на     відшкодування     за вкладом до 200     000,00 грн за рахунок коштів     Фонду, оскільки такі спори пов`язані з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. 
Що ж до суті спору, то суд першої інстанції зазначив, що право позивачки на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, підтверджено постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 у справі № 819/2446/15, яка змінена постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016, які набрали законної сили, та залишені без змін постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.04.2019.
Відповідальність за невиплату вкладнику гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, право на одержання якої має вкладник, та за шкоду, завдану вкладнику такою невиплатою, діючим законодавством покладено на Фонд. 
Суд вказав на безпідставність доводів відповідача з приводу відсутності його вини  в неотриманні позивачем гарантованої суми вкладу через неподання до Фонду  уповноваженою особою Фонду  додаткової інформації щодо вкладника    ОСОБА_1 , що має право на відшкодування коштів за вкладами). При цьому, суд зазначив, що уповноважена особа Фонду  є працівником Фонду і діє від імені Фонду, а відтак та за протиправні дії та протиправну бездіяльність відповідає Фонд.  Суд встановив, що  безпідставне  невиконання судового рішення, мало наслідком відсутність інформації щодо вкладника у Загальному реєстрі вкладників ПАТ “КБ “СТАНДАРТ”, та стало підставою для відмови у виплаті позивачці гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, що  не свідчить про відсутність вини Фонду у невиплаті позивачці гарантованої суми відшкодування та не звільняє Фонд від обов`язку виплатити ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду.
Суд погоджується з твердженням позивачки, що невиплатою їй гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду порушено її права та гарантії, надані їй як вкладнику у відповідності до Закону №4452-VI та завдається шкода.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Предметом позовних вимог в цій справі є визнання протиправною відмови Фонду у виплаті позивачці гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду та стягнення завданої майнової шкоди у розмірі суми вкладу. При цьому така майнова шкода завдана через невиконання уповноваженою особою Фонду судового рішення. 
Дослідивши положення ст.ст.3, 4, ч.1 та 2 ст. 6, 54 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі № 498/496/17, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України. 
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою. Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Оскільки позивачем заявлено вимогу до Фонду про визнання протиправною відмову Фонду у виплаті їй гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та пов`язану з нею вимогу про відшкодування завданої такими протиправними діями Фонду майнової шкоди позивачці в сумі 99 950,00 грн, то  суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів позаяк  такий спор пов`язані з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього гарантованого державою відшкодування для вкладників. 
Стосовно ж суті спірних правовідносин, то колегією суддів враховано, що за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч.1 статті 1066 ЦК України).
Частиною третьої статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.
Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі по тексту іменовано -Закон№ 4452-VI) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами.
Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.
Вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти (пункт 3 частини першої статті 2 Закону №4452-VI).
Вкладник - це фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (пункт 4 частини першої статті 2 названого Закону). 
Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (пункт 17 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI).
До повноважень виконавчої дирекції Фонду у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку належить затвердження ліквідаційного балансу та звіту уповноваженої особи Фонду про завершення ліквідаційної процедури (пункт 15 частини п`ятої статті 12 Закону №4452-VI).
Згідно з положеннями частин третьої, п`ятої статті 34 Закону №4452-VI виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
Частиною першою статті 35 Закону №4452-VI передбачено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду.
   Оплата праці уповноваженої особи Фонду здійснюється Фондом у межах затвердженого штатного розпису (частина шоста статті 35 Закону №4452-VI).      
Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку Закону №4452-VI (частина восьма статті 35 Закону №4452-VI).
Проаналізувавши процедуру визначення уповноваженої особи Фонду, обсяг її повноважень, порядок оплати праці, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що уповноважена особа Фонду за своїм правовим статусом є представником Фонду, який діє у межах повноважень, наданих Фондом, отримує визначену Фондом оплату, несе відповідальність перед Фондом.  Уповноважена особа Фонду у правовідносинах з іншими особами виступає як представник Фонду у межах делегованих ним повноважень. За дії/ бездіяльність  такої особи перед іншими суб`єктами правовідносин відповідальність несе Фонд. 
Вказане відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 757/56680/16-ц.
Відповідно до пунктів 2-4 частини третьої статті 12 Закону №4452-VI виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами: визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду; визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних; приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами відповідно до цього Закону та затверджує реєстри відшкодувань вкладникам у порядку та у черговості, що встановлені нормативно-правовими актами Фонду.
Частиною першою статті 26 Закону №4452-VI визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів (частина друга статті 26 Закону №4452-VI).
Відтак, одним із основних завдань (функцій) Фонду є відшкодування вкладникам коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, сума якого не може бути меншою 200000 гривень.
Окрім того, Фонд виконує функцію виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом, та, зокрема, вирішує питання про задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного банку за рахунок майна такого банку.
За наведених положень законодавства,  з урахуванням фактичних обставин справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач, як клієнт банку, який уклав договір банківського рахунку в ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” і якій банк відкрив поточний рахунок,  в розумінні Закону №4452-VI є вкладником, а кошти на її банківському рахунку в сумі 99     950,00 грн є вкладом та який поширюються основні завдання (функцій) Фонду щодо  забезпечення такого вкладу державною гарантією у вигляді  граничного розміру відшкодування коштів за  таким вкладом.
При цьому, Закон №4452-VI диференціює правовідносини, що: 1) виникають між вкладником банку та Фондом щодо відшкодування коштів за вкладами у межах граничної суми виплати за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку боржника та регулюються положеннями розділу V “Гарантії Фонду та відшкодування коштів за вкладами” цього Закону; 2) виникають між вкладником та банком, від імені якого діє уповноважена особа Фонду під час його ліквідації, щодо вимог кредиторів, задоволення яких здійснюється за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку та регулюються положеннями розділу VІІІ “Ліквідація банків” цього Закону.
Правовідносини щодо отримання вкладником гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми складаються між Фондом та вкладником без участі банку-боржника, та у таких правовідносинах Фонд виконує функції з організації виплати гарантованого державою відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна), і у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.
Разом з тим, у правовідносинах щодо задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного банку за рахунок майна такого банку, котрі складаються за участі кредиторів неплатоспроможного банку та самого банку, Фонд виконує функції з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом, зокрема, його ліквідації, із дотримання встановленого законом порядку ліквідації банків, та у вказаних відносинах майнові вимоги у кредиторів банку виникають до банку-боржника, що ліквідується. При цьому, такі вимоги кредиторів банку задовольняються в порядку та черговості, що визначені статтею 52 Закону, і у разі їх незадоволення через недостатність майна банку такі вимоги вважаються погашеними. 
Відповідно до частини четвертої статті 53 Закону №4452-VI у день внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повноваження Фонду як ліквідатора щодо такого банку припиняються і Фонд надсилає Національному банку України звіт про завершення ліквідації банку.
Отже, суб`єктом, відповідальним за забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та відшкодування кожному вкладнику банку гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, є Фонд, котрий виконує власні спеціальні функції та завдання безпосередньо та/або делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора та ліквідатора неплатоспроможного банку уповноваженій особі Фонду - працівнику Фонду, який діє від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, підзвітний Фонду та несе відповідальність перед Фондом, та за дії якого відповідальність несе Фонд.
Судом з урахуванням  положень частини четвертої статті 78 КАС України беззаперечно встановлено, що право позивачки на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, підтверджено постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 у справі № 819/2446/15, яка змінена постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016, які набрали законної сили, та залишені без змін постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.04.2019.
Відповідно до пункту 3 Розділу І Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09.08.2012, у редакції рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 823 від 26.05.2016, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно, від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (пункт 7 Розділу І Положення).
Відповідно до підпункту 1 пункту 6 Розділу І Положення уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 4 до цього Положення.
Згідно з пунктом 3 Розділу III Положення Фонд складає зміни та/або доповнення до Загального реєстру, що затверджуються виконавчою дирекцією Фонду на підставі змін та/або доповнень до Переліку, прийнятих Фондом.
Відповідно до абзацу першого пункту 9 Розділу III Положення для отримання коштів за результатами розгляду індивідуального звернення до Фонду вкладник або інша особа (представник, спадкоємець тощо) звертається до Фонду із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування.
Абзацом п`ятим пункту 9 Розділу III Положення визначено, що заяви про виплату гарантованої суми відшкодування, надіслані (подані) не пізніше дня подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про ліквідацію банку як юридичної особи, розглядаються у строк, що не перевищує трьох місяців. Заявник повідомляється про результат розгляду індивідуального звернення.
Згідно з пунктом 15 Розділу III Положення Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування за заявами, що надіслані (подані) до Фонду не пізніше дня подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про ліквідацію банку як юридичної особи.
Після здійснення виплат відшкодування за заявами, що надіслані (подані) до Фонду не пізніше дня подання     документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про ліквідацію банку як юридичної особи, отримання від банків-агентів звітів про виплати Фонд здійснює відображення в обліку списання зобов`язань Фонду з виплати відшкодування вкладникам, які не отримали відшкодування.
З матеріалів справи вбачається, що позивачкою вчинені всі дії, передбачені Положенням, зокрема подано у строк, визначений абзацом першим пункту 9 Розділу III Положення, заяву (довільної форми) від 10.01.2017 до Фонду та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” із проханням виконати судові рішення у справі № 819/2446/15, котрі набрали законної сили, та виплатити ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування за вкладом згідно Договору.
З урахуванням  листа  Фонду від 15.02.2017 за № 34-036-3677/17 (якою підтверджено, що уповноваженою особою Зміни до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, щодо ОСОБА_1 передані до Фонду, та  запропоновано вкладнику надіслати на адресу Фонду заяву про виплату гарантованої суми відшкодування за встановленою формою) позивачкою надіслано, а Фондом отримано заяву від 22.02.2017 про виплату гарантованої суми відшкодування за встановленою формою (а.с.98-99).
У строк, встановлений абзацом п`ятим пункту 9 Розділу III Положення (у тримісячний строк), заява ОСОБА_1 . Фондом не розглянута та гарантовану суму відшкодування за вкладом згідно з договору Фондом позивачці не виплачено.
В супереч положень ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанцій належних та допустимих доказів щодо включення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.
Незавершене виконавче провадження ВП № 51788511 у справі №819/2446/15, яким зобов`язано уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” надати Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” за рахунок Фонду є не виконаним. Вказані обставини відповідачем не заперечувалися. 
Крім того,  відповідач у своїх письмових доводах, які були приведені як в суді першої так і апеляційної інстанцій  вказував  на обставини щодо  невідшкодування Фондом гарантованої позивачу суми за вкладом саме з підстав  не включення уповноваженою особою Фонду ОСОБА_1 до Переліку вкладників, а тому у Фонд не мав правових підстав здійснювати відповідні процедури по включенню позивачки до Загального реєстру та застосування процедури відповідного відшкодування.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що  уповноваженою особою Фонду (яка є працівником фонду та яка у правовідносинах з іншими особами виступає як представник Фонду у межах делегованих повноважень відповідальність за дії/бездіяльність якої несе  Фонд) не вжито всіх та достатніх заходів щодо виконання судового рішення у справі №819/2446/15 та не проведено відшкодування коштів в межах гарантованої суми вкладу, тобто фактично вкладнику ОСОБА_1 відмовлено у виплаті коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду. 
Виконання судового рішення зобов`язального характеру не потребувало від вкладника вчинення додаткових дій, як от, подання заяви до Фонду тощо.
За наведених обставин справи та положень законодавства,  доводи апеляційної скарги з приводу відсутності його вини  Фонду в неотриманні позивачем гарантованої суми вкладу через неподання до Фонду  уповноваженою особою Фонду  додаткової інформації щодо вкладника    ОСОБА_1 , що має право на відшкодування коштів за вкладами є безпідставними. Позаяк, саме через протиправну бездіяльність  уповноваженої особи Фонду (яка є працівником фонду та яка у правовідносинах з іншими особами виступає як представник Фонду у межах делегованих повноважень та відповідальність за дії/бездіяльність якої несе  Фонд) Фондом протиправно відмовлено ОСОБА_1 у виплаті гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду. 
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди.
Отже, обов`язок доведення відсутності вини покладається на заподіювача шкоди, тобто до спростування презумпції вини особа, яка завдала шкоду, вважається винною у завданні шкоди (постанова Верховного Суду  від 14.02.2018 у справі № 686/10520/15-2).
Частиною першою статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Таким чином, відповідальність за невиплату вкладнику гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, право на одержання якої має вкладник, та за шкоду, завдану вкладнику такою невиплатою, діючим законодавством покладено на Фонд, котрий в обґрунтування відсутності своєї вини у невиплаті гарантованої суми відшкодування не вправі покликатися на невчинення тих чи інших уповноваженою особою Фонду, котра є працівником Фонду і діє від імені Фонду, підзвітна Фонду і відповідає перед Фондом, та за дії якої відповідає Фонд.
Безпідставне  не виключення позивача до Переліку вкладників, мало наслідком відсутність інформації щодо вкладника у Загальному реєстрі вкладників ПАТ “КБ “СТАНДАРТ”, та стало підставою для відмови у виплаті позивачці гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, що  не свідчить про відсутність вини Фонду у невиплаті позивачці гарантованої суми відшкодування та не звільняє Фонд від обов`язку виплатити ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду.
Відтак, обумовлена протиправна бездіяльність працівника Фонду призвела до  невипли позивачу гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, як наслідок  порушено права та гарантії позивача, надані їй як вкладнику у відповідності до Закону №4452-VI та завдається шкода.
Колегія суддів погоджується, що розмір шкоди, завданої Фондом позивачці, складає суму коштів, котрі знаходилися на банківському рахунку позивачки, відкритому у ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” станом на момент віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження в банку тимчасової адміністрації, а саме 99950,00 грн, у відшкодуванні яких протиправно відмовлено Фондом.
З огляду на наведене та враховуючи протиправну бездіяльність  уповноваженої особи Фонду, як працівника Фонду  щодо не включення позивача до Переліку вкладників стало причиною відсутності інформації щодо вкладника у Загальному реєстрі вкладників ПАТ “КБ “СТАНДАРТ”, що в свою чергу стало підставою для відмови Фондом ( як спеціальним суб`єктом, відповідальним за забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та відшкодування вкладникам банку гарантованої суми) у відшкодуванні    позивачу гарантованої суми відшкодування коштів,  колегія суддів погоджується  висновком суду  першої інстанції стосовно того, що право позивачки підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача в користь ОСОБА_1 майнової шкоди в сумі 99950,00 грн.
Водночас, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, щ у Фонду відсутні будь-які первинні документи по вкладникам і тому при складанні Загального реєстру використовуються виключно інформація, що наявна в переданому уповноваженою особою Переліку вкладників, оскільки, як вже зазначалось вище, уповноважена особа Фонду – це безпосередньо працівник Фонду, який діє від імені Фонду та підзвітний Фонду і несе відповідальність перед Фондом, та за дії якого відповідальність несе Фонд. У разі допущення бездіяльності уповноваженою особою Фонду у вчиненні дій щодо подання додаткової інформації про вкладника ОСОБА_1 для включення до Загального реєстру осіб, що мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, Фонд в силу Закону несе відповідальність перед вкладником.
Крім того, у справі № 819/2446/15 самостійним відповідачем виступав одночасно з уповноваженою особою Фонду сам Фонд, а тому був обізнаний про те, що вкладник ПАТ “КБ “СТАНДАРТ” Ямко Г.М. має право на відшкодування гарантованої суми за вкладом за рахунок коштів Фонду (а.с.17-23).
Також позивачка ОСОБА_1 інформувала безпосередньо Фонд про невиконання судового рішення у справі № 819/2446/15 щодо неї та вжиття заходів для виплати гарантованої суми відшкодування за вкладом, подавши відповідну заяву від 10.01.2017, а пізніше заяву за встановленою формою від 22.02.2017 (а.с.25, 98).
Також колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги  з приводу зупинення  ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.03.2017 року виконання постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 у справі № 819/2446/15 в якості підстави для звільнення від відповідальності, позаяк у період з 15.06.2016 (дата набрання законної сили постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.12.2015 у справі № 819/2446/15, зміненої постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016) по 16.03.2017 (дата постановлення Вищим адміністративним судом України ухвали, котрою зупинено виконання названих судових рішень до закінчення касаційного провадження), та з 16.04.2019 (дата закінчення касаційного провадження) до 15.05.2019 уповноважена особа Фонду, а відповідно Фонд не вжили заходів на виконання судового рішення.
Окрім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність його вини у завданні майнової шкоди як одного з елементів необхідних для відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, оскільки у правовідносинах, що склалися між позивачкою та Фондом останній виконує функції з організації виплати позивачці гарантованого державою відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації ПАТ КБ “КБ “СТАНДАРТ”, і у вказаних відносинах у ОСОБА_1 виникають майнові вимоги до держави в особі Фонду.
Відповідальність за невиплату вкладнику гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, право на одержання якої має вкладник, та за шкоду, завдану вкладнику такої невиплатою, діючим законодавством покладено саме на Фонд, котрий в обґрунтування відсутності своєї вини у невиплаті гарантованої суми відшкодування не вправі покликатися на невчинення тих чи інших уповноваженою особою Фонду, котра є працівником Фонду і діє від імені Фонду, підзвітна Фонду і відповідає перед Фондом, та за дії якої відповідає Фонд.
Згідно із     статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”     суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У пункті 70 рішення     “Рисовський проти України”     (заява 29979/04 від 20.10.2011) Європейського суду з прав людини підкреслив особливу важливість принципу “належного урядування”. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах “Беєлер проти Італії”, “Онерїлдіз проти Туреччини”, “Megadat.com S.r.l. проти Молдови”, і “Москаль проти Польщі”). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах “Лелас проти Хорватії”, і “Тошкуце та інші проти Румунії”) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
У пункті 71 цього рішення     зазначено: “… державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі “Лелас проти Хорватії” (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються”.
Враховуючи  приведені положення законодавства та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача щодо скасування  рішення суду першої інстанції від 04 лютого 2020року, оскільки вказане рішення постановлено  з дотриманням норм матеріального права за фактичного та повного встановлення всіх обставин справи в їх сукупності.
Окрім того,  позивачем подано заяву про присудження на його користь витрат у розмірі 3200грн, пов`язаних із правничою допомогою адвоката в суді апеляційної інстанції. 
На підтвердження понесених витрат надано додаток №2 до договору про надання правничої допомоги від 05.12.2019року, акт №2 щодо обсягу наданої правничої допомоги, квитанцію про оплату позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 3200грн.
Із змісту вказаних документів слідує, що позивачу надано правничу допомогу в обсязі 4 години суть якої полягає із ознайомленням із доводами апеляційної скарги відповідача проданої  на  рішення суду першої  інстанції від 04.02.2020року та додаткове рішення від 18.02.2020року та підготовкою відзиву на вказану апеляційну скаргу.
Відповідач заперечував проти задоволення вказаної заяви позивача, на обґрунтування висловлених заперечень  відповідач покликався на аналогічні доводи  щодо  не співмірності витрат на правничу допомогу зі складністю справи та витраченим часом, що і в суді першої інстанції. 
Частинами першою, сьомою   статті 139 КАС України   передбачено, що       при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього      Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до положень пункту 1 частини третьої   статті 132 КАС України      до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частинами п`ятою, сьомою   статті 134 КАС України      розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини першої статті 19  Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» 05.07.2012, № 5076-VI  видами адвокатської діяльності є:
1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;
4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;
5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;
6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;
7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань
З огляду на приведені положення законодавства та обставини справи, колегія суддів  при вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою в суді апеляційної інстанції  приходить до висновку, що дана адміністративна справа в силу пункту 2 частини шостої   статті 12 КАС України   є справою незначної складності, проте потребувала пояснень сторін (з огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування), а тому її розгляд проводився за участі сторін, представництво інтересів позивачки забезпечив представник. Спір є майновим та стосується відшкодування шкоди завданої позивачці протиправними діями Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через невиплату гарантованого відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду, право на отримання якого підтверджено судовими рішеннями, що спростовує твердження представника відповідача      про масових характер позовів цієї категорії, оскільки така масовість стосувалася позовів про включення осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду, але не відшкодування майнової шкоди. Обґрунтування позовних вимог і предмет позову доводів  відзиву на апеляційну скаргу свідчать про важливість предмета спору для позивачки, яка з червня 2016 року не може отримати гарантоване державою відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при наявності судового рішення, яким таке право підтверджено, та вчиняючи ряд дій спрямованих на захист своїх майнових прав.
З урахуванням викладених обставин справи та положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що вартість витрат на правничу допомогу адвоката при розгляді апеляційної скарги  вимагала середнього обсягу юридичної роботи, оскільки основні доводи були викладені в ході розгляду  справи в суді першої інстанції (проте не надмірного, значного) та з урахування критеріїв пропорційності,   судом  присуджується  за рахунок фінансування відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1600 грн.
Враховуючи  приведені положення законодавства та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, оскільки оскаржуване судове  рішення постановлено з дотриманням норм матеріального права за фактичного та повного встановлення всіх обставин справи в їх сукупності.
Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб  на рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року залишити без задоволення.
Рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року   залишити без змін.
Присудити  на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок  асигнувань суб`єкта владних повноважень -       Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (КОД ЄДРПОУ 21708016, адреса вул. Січових стрільців, 17) суму витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1600 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. В. Онишкевич 	
Повне судове рішення складено 30 квітня 2020 року.