ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року	Львів	Справа № 260/1334/19 пров. № А/857/2698/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача                                                                 Шинкар Т.І.,
суддів                                                                                   Пліша М.А.,
                                                                                             Коваля Р.Й.,
секретаря судового засідання                                            Гавгун С.Р., 
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у Тячівському районі Закарпатської області на додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя     Іванчулинець Д.В.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді о 14 год. 29 хв. 27 січня 2020 року, повне судове рішення складено 30 січня 2020 року, у справі №260/1334/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» до Головного управління ДПС у Закарпатській області, Управління державної казначейської служби України у Тячівському районі Закарпатської області про стягнення заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

20.09.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» (далі – Товариство) звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області, Управління державної казначейської служби України у Тячівському районі Закарпатської області, просило, враховуючи заяву про збільшення позовних вимог: стягнути із Державного бюджету України на користь Товариства заборгованість бюджету із відшкодування ПДВ у розмірі 116 666,67 грн. та пеню нараховану на суму такої заборгованості за період з 30 серпня 2011 року по 11 вересня 2019 року у розмірі                   144 691,54 грн.; стягнути на користь Товариства судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року позов задоволено.
24.12.2019 представник Товариства подав заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, просив стягнути за рахунок Головного управління ДПС у Закарпатській області та Управління державної казначейської служби України у Тячівському районі Закарпатської області на користь Товариства витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Додатковим рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року заяву представника позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково: присуджено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області та Управління державної казначейської служби України у Тячівському районі Закарпатської області солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» судові витрати у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисячі гривень 00 коп.).
Задовольняючи заяву частково, суд першої інстанції виходив з того, що справа №260/1334/19 належить до справ, щодо яких на момент звернення позивача до суду сформовано достатньо сталу практику їх розгляду, зокрема, наявні правові висновки Верховного Суду щодо даних правовідносин, а тому підготовка позову у цій справі не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи. Суд першої інстанції вказав, що підготовка позовної заяви та розрахунок штрафних санкцій, на яку за актом прийому передачі № 166 від 23.12.2019 по договору № б/н від 26.11.2018 витрачено загалом 180 хв., зважаючи на відсутність у позивача на момент звернення до суду значної кількості доказів у цій справі, не могли зайняти таку кількість часу. Так само, суд першої інстанції вважав завищеною визначену адвокатом у розрахунку суми гонорару вартість підготовки та подання відповіді на відзив (90 хв.), підготовки заяви про збільшення позовних вимог та розрахунку пені (120 хв.), підготовки і подання пояснень на заперечення ДПС щодо заяви про збільшення позовних вимог (90 хв.).
Не погоджуючись з додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року, Управління державної казначейської служби України у Тячівському районі Закарпатської області подало апеляційну скаргу, просить скасувати додаткове рішення частково і ухвалити нове, яким у частині задоволення вимог до Управління казначейства відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Закарпатській області, яким допущено протиправну бездіяльність щодо невідшкодування у встановлені строки ПДВ. Скаржник вказує, що жодних вимог в позовній заяві до Управління казначейства не заявлено, відсутнє будь-яке посилання на бездіяльність та незаконність дій Управління казначейства та його посадових осіб. Вважає, що на Управління казначейства не мало покладатись стягнення судових витрат.
В судовому засіданні 01.06.2020 представник Головного управління ДПС у Закарпатській області апеляційну скаргу підтримав, представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції. Управління Державної казначейської служби України у Тячівському районі Закарпатської області явку повноважного представника не забезпечило, належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає частково.
При винесенні додаткового рішення судом першої інстанції враховано, що при поданні позовної заяви позивачем заявлено орієнтовний розмір витрат на правову допомогу у сумі    10 000,00 грн. та повідомлено, що докази витрат на правову допомогу будуть подані суду у порядку визначеному законодавством.
24 грудня 2019 року у суд першої інстанції надійшла заява представника позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. та докази на підтвердження вказаних судових витрати.
13 січня 2020 року представник Головного управління ДПС у Закарпатській області подав у суд першої інстанції заперечення на заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, просив зменшити заявлені до відшкодування витрати.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;        2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями частини 3 статті 143 КАС України, якими передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Таким чином, необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Відповідно до частини 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від                 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18), від 30 квітня 2020 року (справа №826/4466/18).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, практика якого згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами разом з Конвенцією як джерело права, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. 
Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року           №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 26 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Греца і Партнери» (далі – Виконавець) укладено договір про надання правової допомоги №б/н відповідно до якого Виконавець зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги Клієнту на умовах і в порядку, що визначені даним договором, а Клієнт зобов`язується прийняти (отримати) та оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати необхідні для виконання даного договору.
Згідно з актом прийому-передачі №166 від 23.12.2019 по договору № б/н від 26.11.2018, до вартості наданих послуг включено: - підготовка позовної заяви та розрахунку штрафних санкцій (180 хв.) 3 000,00 грн.; - участь у судовому засіданні (30 хв.) 500,00 грн.; - підготовка та подання до суду відповіді на відзив (90 хв.) 1 500,00 грн.; - підготовка заяви про збільшення позовних вимог та розрахунку пені (120 хв.) 2 000,00 грн.; - участь у судовому засіданні (30 хв.) 500,00 грн.; - підготовка і подання пояснень на заперечення ДПС щодо заяви про збільшення позовних вимог (90 хв.) 1 500,00 грн.; - участь у судовому засіданні (60 хв.) 1 000,00 грн. Загальна вартість наданих згідно з актом витрат складає 10 000,00 грн. Оплата за надані послуги підтверджена долученим до матеріалів справи меморіальним ордером №280 від 23.12.2019.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, враховуючи зміст та обсяг наданих послуг, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що розмір витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, не є належним чином обґрунтованим у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Суд апеляційної інстанції враховує, що складність справи обумовлена як суттю спору й характером спірних правовідносин (нестандартний спір, нетипові правовідносини), так і кількістю учасників, обсягом доказів, кількістю засідань, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції, що справа № 260/1334/19 належить до справ, щодо яких на момент звернення позивача до суду сформовано достатньо сталу практику їх розгляду, зокрема, наявні правові висновки Верховного Суду щодо даних правовідносин. Таким чином, визначений адвокатом у розрахунку суми час для підготовки позовної заяви та розрахунку штрафних санкцій, на переконання суду апеляційної інстанції, не відповідає рівню складності даної справи та обсягу виконаних адвокатом робіт.
Позовна заява підписана безпосередньо директором ТОВ «Фаворит М», додатки до позовної заяви також завірені директором Товариства. 
Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначена адвокатом у розрахунку суми гонорару вартість підготовки та подання відповіді на відзив (90 хв.), підготовки заяви про збільшення позовних вимог та розрахунку пені (120 хв.), підготовки і подання пояснень на заперечення ДПС щодо заяви про збільшення позовних вимог (90 хв.) є завищеними та неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).
Отже, з урахуванням принципу пропорційності та співмірності, оцінюючи обґрунтованість доводів представника позивача щодо суми витрат, пов`язаних з розглядом даної справи, а також враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення заявлених до відшкодування витрат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо стягнення на користь Товариства вартості витрат на професійну правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими аргументи скаржника щодо відсутності правових підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної казначейської служби України у Тячівському районі Закарпатської області, оскільки нормами КАС України та Закону України «Про судовий збір», яким визначено правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, солідарне стягнення суми судових витрат не передбачено.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).
Адміністративне судочинство спрямоване на зміцнення законності, правопорядку та попередження правопорушень, а також сприяє активному та ініціативному виявленню порушень прав, свобод та інтересів осіб з боку влади та поновлення цих прав чи запобігання їх порушенню.
Таким чином, сторона, яка звернулася до суду за захистом свого порушеного права, має отримати від порушника свого права відшкодування понесених витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.
Оскільки саме бездіяльність контролюючого органу – Головного управління ДПС у Закарпатській області, яка полягала у неподанні органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету, мала наслідком порушення прав Товариства та стала передумовою початку нарахування пені, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області. В свою чергу Управлінням державної казначейської служби України у Тячівському районі Закарпатської області за відсутності відповідного висновку право Товариства на отримання бюджетного відшкодування не порушено.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Керуючись статтями 229, 241, 243, 252, 308, 310, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у Тячівському районі Закарпатської області задовольнити.
Додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі №260/1334/19 скасувати в частині присудження за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної казначейської служби України у Тячівському районі Закарпатської області (вул. Нересенська, буд. 2, м. Тячів, Тячівський район, Закарпатська область, 90500, ЄДРПОУ 38028923) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит-М» (вул. Леніна, буд. 182, с. Вонігово, Тячівський район, Закарпатська область, 90553, ЄДРПОУ 32922702) судових витрат.
В решті додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від         27 січня 2020 року у справі №260/1334/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	М. А. Пліш 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повне судове рішення оформлено суддею-доповідачем 11.06.2020 згідно з ч.3 ст.321 КАС України