Справа № 991/796/20
Провадження1-кс/991/807/20

У Х В А Л А 

21 квітня 2020 року                                                        м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Києві, клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 42014000000000521 від 18.06.2014,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.12.2017 задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та накладений арешт шляхом позбавлення права відчуження та розпорядження на майно ОСОБА_4 , код РНОКПП: НОМЕР_1 , а саме:
- житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 452,9 кв.м.
До слідчого судді надійшло клопотання представника ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_3 , в якому вона прохає скасувати арешт майна, накладений на підставі вищезазначеної ухвали. В обґрунтування необхідності скасування арешту зазначає, що ОСОБА_4 не є особою, стосовно якої проводиться досудове розслідування та останній не повідомлялося про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, отже до її майна не може бути застосовано норм кримінального процесуального законодавства в галузі конфіскації майна. Крім того, на твердження адвоката, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем нерухомого майна, житловий будинок набутий неї за договором купівлі-продажу, а отже арештоване майно також не відповідає нормам, зазначеним у ст. 96-2 КПК України. На підставі зазначеного вважає, що арешт накладено необґрунтовано, а отже ухвала підлягає скасуванню.
Адвокат у судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити з підстав, наведених у ньому. Пояснення надала аналогічні тексту клопотання та додатково пояснила, що стороною обвинувачення не доведена обізнаність ОСОБА_4 з приводу накладення арешту на майно ОСОБА_6 , а отже вона є добросовісним набувачем. 
У судове засідання прокурор не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. До початку судового засідання через канцелярію суду подав письмові заперечення, в яких зазначив, що арешт є законним та обґрунтованим. Стороною обвинувачення проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню, де предметом доказування є легалізація грошових коштів, здобутих злочинним шляхом. Під час досудового розслідування встановлена причетність до злочину ОСОБА_6 , яка набула належне їй майно будучи задіяною у злочинній схемі легалізації коштів. В подальшому, під час досудового розслідування, ОСОБА_6 укладено договорі купівлі-продажу нерухомого майна, про яке йдеться в клопотанні захисника. Арешт накладено з метою спеціальної конфіскації. Дотепер досудове розслідування триває, а тому скасування заходу забезпечення кримінального провадження є недоцільним. Просив відмовити в задоволенні клопотання.
Розглянувши клопотання, додані до нього матеріали, вислухавши пояснення адвоката та вивчивши матеріали провадження, які стали підставою для постановлення ухвали про арешт майна, слідчий суддя приходить до наступних висновків
У судовому засіданні встановлено, що у провадженні Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України перебувало кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2016 за номером № 42016000000003536.
Під час досудового розслідування кримінального провадження № 42016000000003536, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.12.2017 задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 та накладений арешт, шляхом заборони відчуження та розпорядження, на майно ОСОБА_4 , а саме:
- житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 452,9 кв.м.
Постановою прокурора від 24.05.2018 матеріали досудового розслідування №42016000000003536 об`єднані з матеріалами досудового розслідування № 42014000000000521 за номером останнього.
Постановою прокурора досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження № 42014000000000521 доручено Національному антикорупційному бюро України. 

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
В силу вимог ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Як зазначено у ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. 
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Так, правовою підставою для накладення арешту на майно ОСОБА_7 було забезпечення, крім іншого, і спеціальної конфіскації майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення спеціальної конфіскації. 
Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.
Частина 1 статті 96-2 КК України встановлює, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:
1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;
3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;
4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
У разі якщо гроші, цінності та інше майно, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, були повністю або частково перетворені в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно ( ч. 2 ст. 96-2 КК України).
Потреби досудового розслідування виправдовують арешт майна, як втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації.

Як вбачається із досліджених під час судового засідання матеріалів судової справи №757/76137/17-к, за результатами розгляду якої накладено арешт на вищевказане нерухоме майно ОСОБА_4 , органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 організовано легалізацію доходів, одержаних злочинним шляхом наступним чином: по-перше, створення юридичних осіб на території України, а також офшорних компаній – нерезидентів України, бенефіціарними власниками яких виступали близькі та довірені йому особи та виведення незаконним шляхом грошових коштів за межі України. В подальшому, з рахунків підконтрольних офшорних компаній відбувалося збільшення статутного капіталу юридичних осіб зареєстрованих на території України. По-друге, за рахунок грошових коштів, зарахованих до статутних капіталів суб`єктів господарювання перерахованих з офшорних компаній, здійснення придбання у власність суб`єктів господарювання, їх посадових осіб (наближених до ОСОБА_8 ), родичів таких осіб, нерухомого, рухомого майна, цінних паперів. 
Будучи головним бухгалтером низки юридичних осіб, зареєстрованих на території України, які використовувалися ОСОБА_9 у злочинній схемі з легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом, ОСОБА_6 набула у власність рухоме та нерухоме майно, серед якого: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 452,9 кв.м.
З досліджених матеріалів вбачається, що у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що нерухоме майно, набуто у власність ОСОБА_6 внаслідок легалізації коштів, одержаних злочинним шляхом, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2018, накладено арешт, окрім іншого, на вищевказане нерухоме майно.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.11.2017, скасовано арешт майна, накладений ухвалою від 28.07.2018.
В подальшому, в ході розгляду судової справи № 757/70174/17 за участю представника ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_10 , задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України та постановлено ухвалу від 23.11.2017, якою накладено арешт, окрім іншого, на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 452,9 кв.м., який належав на праві власності ОСОБА_6 .
В той же день, 23.11.2017, ОСОБА_6 було відчужене зазначене нерухоме майно, шляхом укладання договору купівлі-продажу між нею та ОСОБА_4 .
Таким чином у судовому засіданні встановлені достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 на протязі 2017 року вчинено дії з метою приховування майна, набутого внаслідок легалізації коштів, одержаних злочинним шляхом.

Крім того у судовому засіданні встановлено, що досудове розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні дотепер не завершено, через що, на переконання слідчого судді, скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може призвести до безперешкодного відчуження нерухомого майна, яке може бути предметом спеціальної конфіскації.
Слідчий суддя не приймає до уваги доводи сторони захисту стосовно того, що арештоване нерухоме майно не може бути предметом спеціальної конфіскації, оскільки набуто у власність на законних підставах з огляду на наступне
Питання щодо застосування спеціальної конфіскації є виключною дискрецією суду у випадку розгляду справи по суті та ухвалення обвинувального вироку. У зв`язку з тим, що слідчий суддя на цій стадії досудового розслідування, в силу вимог КПК України, позбавлений можливості надати оцінку доказам шляхом їх безпосереднього дослідження у судовому засіданні, питання щодо належності та допустимості доказів вирішується виключно судом при розгляді справи по суті. А тому суд, при вирішенні питання про застосування норми спеціальної конфіскації повинен буде дослідити і питання набуття майна у власність ОСОБА_6 , і питання добросовісного набуття майна у власність ОСОБА_4 .
Питання конфіскації майна засудженого, його пов`язаної особи, вирішується в суді, якщо не буде підтверджено законність підстав набуття прав на таке майно, що закріплено у п. 6-1 ч. 9 ст. 100 КПК України. Враховуючи це, суд не приймає до уваги докази подані адвокатом, щодо законності набуття майна, як підставу для скасування арешту.
Окрім цього у судовому засіданні адвокатом не підтверджено доходи ОСОБА_4 , її фінансові накопичення на час придбання нерухомого майна та співрозмірність наявних у неї грошових коштів, вартості придбаного нерухомого майна. Адвокатом у судовому засіданні не надано жодного доказу на підтвердження своєї позиції.
З огляду на зазначене, з метою запобігання перешкоджанню повного та всебічного проведення подальшого досудового розслідування, а також забезпечення можливого застосування норм кримінального законодавства в галузі спеціальної конфіскації таке скасування арешту є передчасним на даний момент.
На підставі викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданого в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 174, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, - 

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.12.2017, справа № 757/76137/17-к, по кримінальному провадженню № 42014000000000521 від 18.06.2014 – відмовити. 

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя                                                         ОСОБА_1