Ухвала
 
21 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 463/7788/18
провадження № 61-8068ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 29 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, просив ухвалити рішення, яким визнати, що будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 31,1 кв, м, житловою площею 12,6 кв. м, що позначений літерою «А-1», тамбур, що позначений літерою «а-1»; сарай, що позначений літерою «Б» та колодязь, що позначений літерою «К» в технічному паспорті від 05 квітня 2018 року належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, як окремий об`єкт нерухомості із часткою у розмірі 1/1.
 
Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 29 серпня 2019 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що звертаючись до суду з даним позовом та включивши самочинне будівництво до переліку майна, яке позивач намагається визнати окремим об`єктом нерухомості, остання в такий спосіб лише намагається вирішити питання самочинного будівництва, і тому такий позов не може розцінюватись як законний спосіб захисту.
 
15 травня 2020 року ОСОБА_3 , який діє від імені ОСОБА_1 , за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 29 серпня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2020 року в указаній вище справі.
 
У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права, зокрема статті 392 ЦК України, у подібних правовідносинах, як на підставу оскарження судових рішень.
 
Касаційна скарга подана в передбачений законом строк та з дотриманням вимог щодо її форми і змісту. Судовий збір сплачено.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати із Личаківського районного суду міста Львова цивільну справу № 463/7788/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 23 червня 2020 року. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська