ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 червня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/1090/19	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
   головуючого судді Савицького Я.Ф.,
              суддів Головея В.М.,
                                                             Разюк Г.П.,
секретар судового засідання – Федорончук Д.О.
за участю представників учасників судового процесу:
від Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення: Двуреченська О.А., за довіреністю;
від Одеської міської ради: Асташенкова О.І., за довіреністю;
від прокуратури: Шивцова С.А., за посвідченням;
від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради: Коваль І.В., за довіреністю;
від Юридичного департаменту Одеської міської ради: не з`явився;
від Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації: не з`явився;
від Державного підприємства "Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр": не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення
на рішення Господарського суду Одеської області
від 13 січня 2020 року (повний текст складено 17.01.2020р.)
по справі № 916/1090/19
за позовом Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення
до відповідачів:
1.          Одеської міської ради
2.          Юридичного департаменту Одеської міської ради
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:
1.          Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України
2.          Державного підприємства “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр”
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:
1.          Прокуратури Одеської області
2.          Департаменту комунальної власності Одеської міської ради
про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

колегія суддів суду першої інстанції: головуючий суддя – Погребна К.Ф., судді: Лічман Л.В., Смелянець Г.Є.
час та місце винесення рішення: 13.01.2020р., м. Одеса, проспект Шевченка, 29 Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 17.06.2020р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (позивач, Концерн РРТ) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Одеської міської ради (відповідач-1, ОМР) та до Юридичного департаменту Одеської міської ради (відповідач-2, Юрдепартамент ОМР), у якому просив суд:
- визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради №3147-VII від 21.03.2018р. “Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55-Д, вул. Жаботинського, 54-А, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, які знаходяться в постійному користуванні Прокуратури Одеської області”;
- скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим №5110136900:18:017:0058 за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, здійснену Юридичним департаментом Одеської міської ради, номер запису про право (в Державному реєстрі прав) 25753975 від 13.04.2018р. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги Концерн РРТ зазначив, що рішення Одеської міської ради від 21.03.2018р. №3147-VII “Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55-Д, вул. Жаботинського, 54-А, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, які знаходяться в постійному користуванні Прокуратури Одеської області” було прийнято всупереч законодавства та з перевищенням компетенції органу місцевого самоврядування щодо розпорядження землями.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.08.2019р. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача було залучено: Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (Адміністрація ДССЗЗІ) та Державне підприємство “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр” (ДП «ООРТПЦ»), а на стороні відповідачів - Прокуратуру Одеської області та Департамент комунальної власності Одеської міської ради (Департамент комунальної власності ОМР).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.01.2020р. по справі №916/1090/19 (головуючий суддя - Погребна К.Ф., судді: Лічман Л.В., Смелянець Г.Є.) у задоволенні позову Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення відмовлено у повному обсязі.
У своєму рішенні суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів належного оформлення права користування спірною земельною ділянкою, відповідно до вимог земельного законодавства; рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 28.09.1944р. №1110 та протоколу №2 наради, затвердженого головою Одеської обласної державної адміністрації, від 19.10.2004р. не є належним документом у розумінні ст.ст. 125, 126 Земельного Кодексу України, що посвідчує право на земельну ділянку. Також, суд зазначив, що Концерном РРТ не надано належних та допустимих доказів належного оформлення права користування земельною ділянкою, ані станом на час прийняття рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 26.09.1944р., ані станом на теперішній час.
Суд першої інстанції вказав про відсутність на спірній земельній ділянці, що була надана Прокуратурі Одеської області, нерухомого майна, а саме: будівель та споруд, що належать позивачу, з посиланням на висновки судової земельно-технічної експертизи, проведеної у межах справи №916/2851/17.
Оскільки позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку є похідними від вимоги про скасування рішення Одеської міської ради, суд також вирішив відмовити в їх задоволенні.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2020р. по справі №916/1090/19 та ухвалити нове рішення по даній справі, яким позовні вимоги Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення задовольнити повністю.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Концерн РРТ наполягає на тому, що спірна земельна ділянка відноситься до земель державної власності, отже, Одеська міська рада згідно з ч. 1 статті 122 Земельного кодексу України не мала права  надавати дозвіл на розроблення документації із землеустрою, на підставі якого була незаконно сформована земельна ділянка за кадастровим номером 5110136900:18:017:0058.
Так, апелянт, зокрема, вказує, що  ДП “ООРТПЦ”, яке є учасником державного господарського об`єднання Концерну РРТ, використовував земельну ділянку за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55 на підставі рішення  виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 28.09.1944р. №1110 та протоколу №2 наради, затвердженого головою Одеської обласної державної адміністрації, від 19.10.2004р., яка відповідно до п.1 розділу 1 “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 06.09.2012р. “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності”, який набрав чинності з 01.01.2013р.,  відносилась до земель державної власності, оскільки на ній знаходилось майно, належне ДО “ООРТПЦ”, а отже, Одеська міська рада не могла розпоряджатися нею та передавати її у постійне користування прокуратурі Одеської області.
Концерн РРТ зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення експертизи у даній справі, а застосування судом висновків експертизи, що була проведена у рамках справи №916/2851/17 є неправильним, у зв`язку з тим, що перед експертами у справі №916/2851/17 були поставлені інші питання, ніж ті, що пропонувалися позивачем у даній справі.
Позивач звертає увагу, що постановою Касаційного господарського суду Верховного суду від 22.01.2020р. у справі №916/2851/17 були скасовані рішення суду першої та апеляційної інстанції, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, враховуючи, що у справі №916/2851/17 було відмовлено в задоволені позову Концерну РРТ щодо визнання недійсним та скасування рішення Одеської міської ради №1483-VII від 07.12.2016р. “Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 3,4605 га, за адресою: м. Одеса, вул. Жаботинського, (в районі буд. № 54), присвоєння нової адреси та надання її в постійне користування Прокуратурі Одеської області”, апелянт вважає, що висновки місцевого господарського суду у даній справі щодо відсутності порушення прав Концерну РРГ рішеннями Одеської міської ради №1483-VІІ від 07.12.2016р. та №3147-VІІ від 21.03.2018р. є передчасними.
Крім того, Концерн РРТ зазначає, що суд першої інстанції безпідставно застосував статті 125 та 126 Земельного кодексу України, з огляду на те, що наведені норми не діяли під час прийняття рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 28.09.1944р. №1110. 
Разом з цим, апелянт посилається на рішення Конституційного суду України від 22.09.2005р. № 5-рп/2005 у справі №1-17/2005 щодо конституційності положень ст. 92, п. 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.
Більш детально доводи Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення викладені в апеляційній скарзі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі №916/1092/19 за апеляційною скаргою Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2020р. у справі №916/1090/19, розгляд справи призначено на 25 березня 2020р.
28.02.2020р. до суду апеляційної інстанції від Прокурора Одеської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого Прокурор не погоджується з доводами Концерну РРТ та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2020р., у зв`язку зі встановленням на усій території України карантину відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.202р. "Про запобігання поширенню на території України короновірусу «COVID-19», розгляд справи №916/1090/19 відкладено до відміни обмежувальних протиепідемічних заходів.
19.03.2020р. від Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли пояснення, якими третя особа не погоджується з апеляційною скаргою, просить залишити останню без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
06.04.2020р. від Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю її представника.
08.04.2020р. від позивача до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішення у справі №916/2851/17, яка постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду передано на новий розгляд. За твердженням Концерну РРТ, від результату розгляду справи №916/2851/17 залежить результат розгляду даної справи, оскільки предметом судового розгляду у справі №916/2851/17 є питання щодо визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради №1483-VII від 07.12.2016р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 3,4605 га, за адресою, м. Одеса, вул. Жаботинського (в районі буд. №54), присвоєння нової адреси та надання її в постійне користування Прокуратурі Одеської області». Враховуючи, що до земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:18:017:0058, що була створена згідно оскаржуваного рішення Одеської міської ради від 21.03.2018р. №3147-VII (предмет розгляду у справі №916/1090/19), входить земельна ділянка, що була незаконно сформована згідно рішення Одеської міської ради від 07.12.2016р. №1483-VII (справа №916/2851/17), апелянт вважає, що результат розгляду справи № 916/1090/19 об`єктивно залежить від результату розгляду справи №916/2851/17.
Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає, що пунктом 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. З огляду на викладені мотиви у даній постанові, судова колегія відмовляє у задоволенні відповідного клопотання Концерну РРТ та вказує, що доказі, наявні у матеріалах справи, достатні для можливості вирішення спірних питань у справі №916/1090/19.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників учасників процесу, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до пункту 1.1 Статуту державного підприємства “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр”, затвердженого наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 17.10.2012 № 582 (далі - Статут), державне підприємство “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр” (далі ДП “ООРТПЦ”) є державним унітарним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, що належить до сфери управління Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і є учасником державного господарського об`єднання Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення. Здійснюючи свою діяльність ДП “ООРТПЦ” використовував земельну ділянку за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55 на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 28.09.1944р. №1110 та протоколу №2 наради, затвердженого головою Одеської обласної державної адміністрації, від 19.10.2004р.
Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 28.09.1944 №1110 “Про закріплення за приймально- передавальним радіоцентром колишньої території передавальної радіостанції PB-13” за приймально-передавальним радіоцентром було закріплено земельну ділянку загальною площею 26,2 га, що розташована по Люстдорфській дорозі у м. Одеса.
Як зазначає позивач, згідно абз. 3 пункту 5 постанови Верховної Ради Української PCP “Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української PCP” громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Відповідно до протоколу №2 наради щодо виділення Одеському обласному радіотелевізійному передавальному центру земельної ділянки для будівництва нової радіотелевізійної вежі в м. Одеса від 19.10.2004р., на виконання п. 3 окремого доручення Прем`єр-Міністра України від 15.09.2004 р. № 40751/0/1-04 було прийнято рішення про будівництво нової телевізійної вежі у м. Одесі на території ДП “ООРТПЦ”, площею 8 га, за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55. На земельній ділянці, яку використовує ДП “ООРТПЦ”, знаходиться радіопередавальна станція з будівлями та спорудами. Таким чином, земельна ділянка на Люстдорфській дорозі, 55 у м. Одеса, відноситься до земель державної власності.
Концерн РРТ вказує, що ДП “ООРТПЦ” неодноразово намагалось отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування на Люстдорфській дорозі, 55 у м. Одеса. Факт користування ДП “ООРТПЦ” земельною ділянкою також підтверджується даними технічного паспорту на об`єкти нерухомого майна від 20.10.2006р., відповідно до якого площа земельної ділянки на той час складала 80093кв.м. 
Проте, за твердженням позивача, Одеська міська рада щоразу відмовляла у задоволеннях звернень ДП “ООРТПЦ”, посилаючись на затверджений рішенням Одеської міської ради від 09.10.2013р. №3906-V “Детальний план території в районі Одеського ОРТПЦ по вул. Люстдорфській дорозі, 55 в м. Одесі”, яким передбачено демонтаж антенних полів і будівництво громадської та житлової забудови. 
Разом з тим, ДП “ООРТПЦ” стало відомо про надання Одеською міською радою дозволу Прокуратурі Одеської області на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та прийняття рішення від 21.09.2016р., без нотаріально посвідченої згоди користувача земельної ділянки. 
При цьому, позивач вказує, що Концерн РРТ в особі Одеської філії сплачує податок за земельну ділянку площею 2,3709 га по Люстдорфській дорогі, 55 у м. Одеса.
Рішенням Одеської міської ради від 07.12.2016р. №1483-VII “Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 3,4605 га, за адресою: м. Одеса, вул.. Жаботинського (в районі буд. №54), присвоєння нової адреси та надання її в постійне користування Прокуратурі Одеської області», земельна ділянка по вул. Жаботинського, 55 надана Прокуратурі Одеської області в постійне користування для будівництва, обслуговування та експлуатації багатоквартирних житлових будинків з вбудованими громадськими приміщеннями.
Відповідно до даних Публічної кадастрової карти України частина земельної ділянки площею 3,4605 га з кадастровим номером 5110136900:18:017:0055, розташована на території ДП “ООРТПЦ” за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55, нова адреса: м. Одеса, вул. Жаботинського, 54-А.
Матеріали справи свідчать, що Листом від 01.02.2017 р. №99/1 ДП “ООРТПЦ” звернулося до Одеської міської ради щодо надання роз`яснень стосовно прийнятих Одеською міською радою вищевказаних рішень без відома та погодження з землекористувачем та просило вжити заходи щодо їх скасування. Але, станом на час судового розгляду у даній справі, Одеською міською радою рішення не скасовано та відповіді на лист ДП “ООРТПЦ” не надано. 
Позивач зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером 5110136900:18:017:0055, що рішенням Одеської міської ради від 07.12.2016 № 1483-VІІ була надана у постійне користування Прокуратурі Одеської області, за даними Публічної кадастрової карти зареєстрована як власність Територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради. Враховуючи те, що надана Одеською міською радою частина земельної ділянки Прокуратурі Одеської області належить до земель державної власності, позивач вважає, що Одеська міська рада порушила чинне законодавство України прийнявши рішення від 07.12.2016р. без згоди ДП “ООРТПЦ”, який є її користувачем.
Також позивач вказує, що відповідно до наказу Адміністрації Держспецзв`язку України від 04.07.2016р. №418 Державне підприємство “Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр” було реорганізоване шляхом приєднання до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення. Отже, Концерн РРТ є правонаступником вказаного державного підприємства - позивача у даній справі. 
Відповідно до наказу Концерну РРТ від 26.06.2017р. №10 з 30.06.2017р. розпочав роботу відокремлений структурний підрозділ Концерну РРТ - Одеська філія Концерну РРТ майно позивача передано на баланс вказаної філії. Згідно наказу Одеської філії Концерну РРТ від 30.06.2017р. №1/1 з 30.06.2017р. року працівники ДП “ООРТПЦ” переведені на посади, визначені штатним розписом Одеської філії Концерну РРТ, та зараховані до штату філії.
Рішенням Одеської міської ради від 21.03.2018 №3147-VII погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55-Д, вул. Жаботинського, 54-А, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, які знаходяться в постійному користуванні Прокуратури Одеської області. Також цим рішенням присвоєно сформованій шляхом об`єднання земельній ділянці (кадастровий номер 5110136900:18:017:0058), площею 3,9605 га, нову адресу: м. Одеса, вул. Жаботинського, 54-А. 
Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач звернуся до суду з відповідним позовом про визнання недійсним та скасування рішення Одеської міської ради від 21.03.2018 р. №3147-VII, а також про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим №5110136900:18:017:0058 за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, здійснену Юридичним департаментом Одеської міської ради, номер запису про право (в Державному реєстрі прав) 25753975 від 13.04.2018р.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вже було зазначено вище, відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 28.09.1944р. №1110 «Про закріплення за приймально-передавальним радіоцентром колишньої території передавальної радіостанції РВ - 13» за приймально передавальним центром було закріплено земельну ділянку площею 26,2 га, що розташована по Люстдорфській дорозі у м. Одеса.
Разом з тим, на момент прийняття наведеного рішення від 28.09.1944р. року №1110, земельні права та обов`язки були врегульовані Земельним Кодексом УССР, затвердженим Постановою Всеукраїнського Центрального виконавчого комітету від 29.11.1922 року.
Згідно зі ст. 195 Земельного кодексу УСРР від 29.11.1922р. право користування земельною ділянкою підтверджувалось Державним записом землекористування (земельною реєстрацією). Відповідно до п. 198 цього Кодексу реєстрації підлягають всі без виключення земельні ділянки. Про Державний запис землекористування складається відповідний акт реєстрації.
Однак, під час розгляду справи жодних документів на підтвердження земельної реєстрації права на земельну ділянку законним користувачем, якої вважає себе Концерн, надано не було.
Таким чином, саме рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 26.09.1944р. №1110 не є належним документом, що посвідчує право на земельну ділянку.
Другий Земельний кодекс УРСР було прийнято 08.07.1970 року, та введено у дію з 01.01.1971 року. Нормами зазначеного Кодексу, а саме ст. 16, також передбачалось, що надання земельних ділянок здійснюється в порядку відведення. 
Відповідно до ст. 20 Земельного кодексу УРСР, документами, що стверджують право користування є державні акти на користування землею. Форма актів встановлювалась Радою Міністрів УРСР. Зокрема, ч.3 ст. 20 Земельного кодексу УРСР встановлювалось, що право довгострокового тимчасового користування землею, яке засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української PCP. Передбачалось, що цей документ видається після відводу земельних ділянок в натурі. 
Третій Земельний кодекс УССР прийнято 18.12.1990р. та введено в дію 15.03.1991р.
Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу Української СCP (в редакції 1990 року) право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
За приписами ст. 23 Земельного кодексу Української СCP (в редакції 1990 року) право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими Радами народних депутатів. Форми державних актів встановлюються Верховною Радою Української СCP.
Отже, протокол № 2 наради, затверджений головою Одеської обласної державної адміністрації від 15.10.2004р., також, не можна віднести до належного документу, що посвідчує право на земельну ділянку.
Таким чином, з аналізу норм вищенаведеного земельного законодавства України вбачається, що незважаючи на його неодноразову зміну, існували норми щодо отримання землекористувачами правовстановлюючих документів на земельні ділянки у встановленої формі.
А відтак, судом першої інстанції правильно зазначено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів належного оформлення права користування спірною земельною ділянкою ані станом на час прийняття рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 26.09.1944р. № 1110, ані станом на теперішній час.
Тим більше, рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 28.09.1944р. №1110 та протокол №2 наради, затвердженого головою Одеської обласної державної адміністрації, від 19.10.2004р. не є належними документами, що посвідчують право на земельну ділянку, у розумінні ст.ст. 125, 126 діючого Земельного кодексу України. 
Щодо наполягання позивача на тому, що спірна земельна ділянка є землею державної власності, у зв`язку з находженням на останньої нерухомого майна позивача, то судова колегія відхиляє наведене та погоджується з судом першої інстанції, яким вказано, що на земельній ділянці, що була передана Прокуратурі Одеської області відсутнє нерухоме майно, а саме будівлі та споруди, що належать Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення, а відтак вказана земельна ділянка не є землями державної власності.
Вказані висновки суду, зокрема, підтверджено висновком судової земельно-технічної експертизи від 26.02.2019р., проведеної у рамках справи 916/2851/17, з якої вбачається, що на земельній ділянці площею 3,4605 га з кадастровим номером 5110136900:18:017:0055, що була надана у постійне користування Прокуратурі Одеської області згідно рішення Одеської міської ради (законним користувачем якої вважає себе Концерн) відсутні об`єкти нерухомого майна, які належать Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення.
Крім того, з висновку судової експертизи вбачається, що відсутність в архівних відомостях та матеріалах справи геодезичних даних по просторовому місцю розташування кутових точок контуру земельної ділянки закріпленої за позивачем виключає можливість визначити місце накладання земельної ділянки позивача на земельну ділянку Прокуратури Одеської області.
Таким чином, посилання апелянта на наявність на спірній земельній ділянці майна Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення не підтверджується жодним доказом у справі.
При цьому, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта про необґрунтовану відмову місцевим господарським судом у задоволенні клопотання про призначення експертизи у даній справі з огляду на те, оскільки стосовно частини питань, які були заявлені у клопотанні позивачем, вже надавалась відповідь експертною установою у рамках справи №916/2851/17, а інша частина питань, що містились у клопотанні, стосувалися питань права та не потребували спеціальних знань і їх правову оцінку може було надати судом.
Окремо, судова колегія звертає увагу, що в апеляційній скарзі зазначено про неоскарження ухвали про відмову про призначення експертизи з причин неотримання Концерном РРТ відповідної ухвали. Проте, у відповідності до п.11 ч.1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про призначення експертизи оскаржується окремо від рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Згідно з п.1 ч.1. ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень.
Більш того, відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України "Про доступ до судових рішень" (який набрав чинності з 01.06.2006 року), статтями 2, 4 якого встановлено, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. При чому, згідно зі ст. 11 цього Закону забезпечено постійне внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень електронних копій судових рішень Верховного Суду України, вищих спеціалізованих судів, апеляційних та місцевих адміністративних судів, апеляційних та місцевих господарських судів, апеляційних загальних та місцевих загальних судів.
Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що жодного доказу або належного обґрунтування факту порушення прав та інтересів позивача в результаті прийняття Одеською міською радою саме рішення №3147-VII від 21.03.2018р. у матеріалах справи не міститься.
Не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду і доводи апеляційної скарги стосовно того, що ДП “ООРТПЦ” зверталось до Одеської міської ради для оформлення прав на земельну ділянку на якій планувалось будівництво телевежі, однак Одеською міською радою їм було відмовлено.
За приписами ст. 16 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів територій, їх оновлення та внесення змін до них.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат н паперових і електронних носіях.
Разом з тим, відповідно до чинного генерального плану забудови м. Одеси від 2015 року, детального плану вищевказаної території, затвердженого зі змінами 10.09.2015р., та плану зонування території м. Одеси, затвердженого 19.10.2016р., вищевказана земельна ділянка розміщена в зоні змішаної багатоквартирної жилої та громадської забудови.
Таким чином, наміри державного підприємства щодо оформлення прав та використання земельної ділянки для цілей, передбачених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 28.09.1944р. за №1110, взагалі не можуть бути реалізовані, оскільки це є порушенням вимог Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” та суперечить містобудівній документації м. Одеси.
З цих підстав Одеською міською радою неодноразово відмовлялось державному підприємству у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що не підлягають задоволенню вимоги Концерну РРТ, оскільки Рішення Одеської міської ради №3147-VII від 21.03.2018р. не порушує права позивача, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували та засвідчували належним чином оформленого за останнім права користування спірною земельною ділянкою площею 3,4605га., в т.ч. державного акту на право користування землею. 
З цих же підстав, обґрунтованими є висновки суду щодо неможливості задоволення позовних вимог Концерну РРТ щодо скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за кадастровим номером №5110136900:18:017:0058 за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, здійснену Юридичним департаментом Одеської міської ради, номер запису про право (в Державному реєстрі прав) 25753975 від 13.04.2018р.
Крім того, апеляційний суд вважає недоречним посилання апелянта на рішення Конституційного суду України від 22.09.200р.5 №5-рп/2005 у справі №1-17/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 92, п. 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками), оскільки вказане рішення не може застосовуватися до правовідносин, що є предметом розгляду у рамках справи, з огляду на те, що у рамках рішення Конституційного суду надавалась оцінка положенням Земельного Кодексу України, яким встановлювався обов`язок громадян та юридичних осіб, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але не можуть їх мати на такому праві, до 01.01.2008р. переоформити у встановленому порядку права власності або права оренди на них.
Разом з тим, у позові що є предметом розгляду у даній справі - №916/1090/19 не розглядається питання припинення права постійного користування земельною ділянкою, що передавалась у постійне користування позивачу або ДП “ООРТПЦ”.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2020р. у цій справі, з огляду на правильне вирішення спору між сторонами, яке відповідає засадам господарського судочинства.
Враховуючи встановлені обставини у даній справі, судова колегія зазначає, що наведені апелянтом доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового рішення, оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, Південно-західний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2020р. по справі №916/1090/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення – без задоволення.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2020р. по справі №916/1090/19 залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови підписаний 18.06.2020р.

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.
Суддя                                                                                          Головей В.М. 
Суддя                                                                                          Разюк Г.П.