ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/22268/18
Провадження № 22-ц/4820/551/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року (суддя Салоїд Н.М) за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,
в с т а н о в и в :
У вересні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі – банк, АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов мотивовано тим, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 03 лютого 2016 року позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 12948 грн. 30 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами щомісячними платежами, а у разі прострочення цих платежів – сплатити неустойку. ОСОБА_1 не виконав обов`язків за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 02 вересня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 19552,51 грн., яка складається з 5436,96 грн. заборгованість за кредитом, 961,25 грн. заборгованість за процентами, 4131,93 грн. пені та комісії, 9022,37 грн. штрафу.
За таких обставин, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 19552,51 грн. заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 03.02.2016 року в сумі 5436,96 грн. та 489,96 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.
Суд виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню неповернутий кредит у розмірі 5436,96 грн. Оскільки умовами договору не встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами та не визначено право банку на неустойку, то в цій частині позов є безпідставним і не підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати рішення суду першої інстанції про відмову у стягненні процентів та неустойки, ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору та уклали цей договір у письмовій формі, при цьому ОСОБА_1 підписав Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 03 лютого 2016 року, яка визначала розмір і порядок сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами. Разом із тим, ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла вказана заборгованість. Суд першої інстанції проявив упередженість і небезсторонність, не дав належної оцінки зібраним доказам, не врахував норм чинного законодавства, що регулюють порядок укладення, форми та виконання кредитного договору, і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову в частині стягнення процентів та неустойки. До того ж, відмовляючи у стягненні процентів, суд допустив порушення принципу платності кредитного договору, внаслідок чого банку спричинено фінансової шкоди.
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення неповернутого кредиту та відмови в позові про стягнення неустойки, а тому згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.
ОСОБА_1 не подав відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, і неправильно витлумачив норми статей 207, 526, 1048, 1054 ЦК України.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.
03 лютого 2016 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої позивач надає позичальнику строковий кредит у розмірі 12948,30 грн. терміном на 12 місяців з 03.02.2016 року по 28.02.2017 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів в розмірі 0,833% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в заяві умовам та правилам строки. 
ОСОБА_1 зобов`язався погасити кредит шляхом сплати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період з 1 до 25 числа кожного місяця грошових коштів (місячного платежу) в сумі 1138,36 грн., які включають заборгованість по кредиту, проценти й інші витрати, передбачені умовами кредитного договору. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 28.02.2017 року.
Сторони домовилися, що у разі, якщо ОСОБА_1 порушить строки погашення заборгованості за кредитним договором, 32-й день з моменту виникнення порушення є строком повернення кредиту, в тому числі по зобов`язанням, строк яких не настав, а заборгованість, що утворилася, є простроченою заборгованістю.
Крім того, згідно з п.2.2 Генеральної угоди, передбачено, при порушені Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в даній Генеральній угоді, Умовах та Правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення, заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 9022,37 грн.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором від 03.02.2016 року останній платіж відповідачем було зроблено 07 лютого 2017 року, однак до зазначеної дати, щомісячні платежі ОСОБА_1 проводилися не в повному обсязі та не щомісячно, у зв`язку з чим, розмір простроченого тіла кредиту склав - 5436,96 грн.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). 
За змістом ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. 
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). 
Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Як передбачено ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ (далі - Закон №2664-ІІІ)).
Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №2664-ІІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
В силу ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).
Із норм ст.547 ЦК України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Як передбачено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що кредитний договір повинен бути укладений із додержанням письмової форми, тобто підписаний сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку.
Склавши анкету-заяву від 27.10.2011 року, сторони визначили, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг.
Оскільки ОСОБА_1  не виконав зобов`язання за кредитним договором, то 03 лютого 2016 року сторони підписали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (а.с. 9), за умовами якої ОСОБА_1  зобов`язався повернути кредит у розмірі 12948,30 грн., який надавався терміном на 12 місяців з 03.02.2016 року по 28.02.2017 року, та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 0,833% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Пунктом .2.2 Генеральної угоди, передбачено, при порушені Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в даній Генеральній угоді, Умовах та Правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язанням, строк яких не наступив, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення, заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 9022,37 грн.
Таким чином, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру та порядку сплати процентів за кредитом та сплати штрафу.
Висновок суду першої інстанції про те, що умовами договору не встановлено розмір процентів за користування кредитними коштами, та неустойки не відповідає фактичним обставинам справи.
Однак, статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. 
За змістом указаних норм права при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.
При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судами нижчих інстанцій при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
У кредитному договорі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 встановили строк кредитування до 28 лютого 2017 року.
Із розрахунку заборгованості за договором (а.с. 5-6) слідує, що 07 лютого 2017 року відповідачем внесено платежі на повернення кредиту та сплату процентів. За Генеральною угодою від 03.02.2016 року, яку підписали сторони зобов`язався повернути кредит терміном у 12 місяців, з 03.02.2016 року по 28.02.2017 року.
Незважаючи на це, після закінчення строку дії кредитного договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» продовжило нараховувати ОСОБА_1 проценти.
На час закінчення строку кредитування, борг за процентами, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 , склав 221,21 грн. (а.с.7).
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якої особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу.
За нормами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).
Згідно з ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.
На підставі пункту .2.2 Генеральної угоди, за порушення відповідачем строків погашення заборгованості, вказаних в даній Генеральній угоді, оскільки будь-яких заяв щодо застосування строку позовної давності не надходило, підлягає стягненню штраф в розмірі 9022,37 грн.
Не врахувавши всіх обставин справи та указаних норм матеріального права, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у частині стягнення процентів та штрафу є недоведеним в цілому, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.
З огляду на викладене, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню 5436,96 грн. неповернутого кредиту, 221,21 грн. процентів, та 9022,37 грн. штрафу, а всього – 14680,54 грн.
Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявлено з ціною 19552,51 грн. і задоволено на суму 14680,54 грн., тобто на 75,08 % (14680,54?100?19552,51), а тому з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 1322,90 грн. судового збору за подання позову (1762?75,08%).
Апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено на 65,48% (9243,58?100?14116,51), внаслідок чого з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 1730,63 грн. судового збору за подання апеляційної скарги (2643?65,48%).
Загальна сума судового збору склала 3053,50 грн. (1322,90 + 1730,63 грн.)
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд – 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.в
Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року в частині відмови у стягненні процентів та штрафу скасувати та ухвалити в цій частині вимог нове рішення. Розподіл судових витрат між сторонами змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження – 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 14360570) 5436,96 грн. неповернутого кредиту, 221,21 грн. процентів, та 9022,37 грн. штрафу , а всього – 14680,54 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання – АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження – 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1-Д; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 14360570) 3053,50 грн. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                        Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк