ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5477/20 Справа № 200/17769/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Женеску Е. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
                ОСОБА_1 , 

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку, - 
ВСТАНОВИЛА: 

ОСОБА_2  у жовтні 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку /а.с. 3-4/.
В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що він та відповідачі є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивачу належить 35/100 частин домоволодіння на підставі договору дарування від 26.10.2011 року, укладеного між ним та ОСОБА_6 , ОСОБА_1 – 10/100 частин, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 – інші 55/100 частин домоволодіння. Земельна ділянка, площею 0,0948 га, кадастровий номер 1210100000:02:308:0038, яка знаходиться під житловим будинком АДРЕСА_1 , відповідно до Рішення Дніпропетровської міської ради № 187/53 від 28.12.2009 р. належить на праві приватної власності наступним особам: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Державний акт ЯЛ № 027285 від 22.12.2010 р. було видано вже після смерті ОСОБА_7 . у рівних частках. Після смерті ОСОБА_7 35/100 частин вказаного домоволодіння успадкувала ОСОБА_6 , які в подальшому подарувала позивачу.
Просив суд визнати за ним право власності на 1/5 частину земельної ділянки загальною площею 0,0948 га, кадастровий номер 1210100000:02:308:0038, розташовану в  АДРЕСА_1 .  
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки загальною площею 0,0948 га, кадастровий номер 1210100000:02:308:0038 в місті Дніпро АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с. 36-39/.
Не погоджуючись з вказаним рішенням  ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим, таким, що грубо порушує його права, винесене з порушенням вимог матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, без з`ясування обставин, що мають значення для справи /а.с. 46-51/.
Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 скористались своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подали відзив на апеляційну скаргу.
Інші сторони по справі не скористались своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримуючи у дарунок частину домоволодіння отримав і право власності на частину земельної ділянки, але таке право власності не визнається відповідачем, що за положенням ст. 397 ЦК України є підставою для визнання такого права в судовому порядку. 
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 26 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування 35/100 частин домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О.
За умовами договору (п.1) ОСОБА_6 подарувала, а позивач прийняв у дар 35/100 частин домоволодіння з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці по фактичному користуванню 0,0948 га.
ОСОБА_2 зареєстрував своє право на частину вищевказаного домоволодіння у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллалов А.О, про що зроблено запис в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстровим номером № 20585913 від 25.05.2017р.
Вказана частка домоволодіння належала ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 серпня 2010 року, прийняту за померлою ОСОБА_7 , виданого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л.В.
Згідно витягу ДЗК право власності про земельну ділянку від 21.07.2017 року, земельна ділянка, площею 0,0948 га, кадастровий номер 1210100000:02:308:0038, яка знаходиться під житловим будинком АДРЕСА_1 , відповідно до Рішення Дніпропетровської міської ради № 187/53 від 28.12.2009 р. належить на праві приватної власності наступним особам: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , документ, що посвідчує право – Державний акт від 22.12.2010 ЯЛ № 027285.
З вказаного документа вбачається, що Державний акт ЯЛ № 027285 від 22.12.2010 р. було видано вже після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд першої інстанції вірно визначився з нормами матеріального права, які слід застосувати у даних правовідносинах, однак дійшов помилкових висновків щодо задоволення заявлених позовних вимог вимог ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку.
Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків установлених законом.
Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (стаття 89 ЗК України).
Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Згідно положень статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
За змістом частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Положеннями статті 120 ЗК України визначено, що до особи у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності (користування) на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни цільового призначення на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Таким чином, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача – власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості, розташованого на ній.
Відповідно до вимог статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 126 цього кодексу визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується письмовими доказами, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 серпня 2010 року (а.с. 5), ОСОБА_8 на підставі заповіту посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. 02 липня 2009 року за реєстром № 5095 успадкувала після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 35/100 частини домоволодіння (житлового будинку) АДРЕСА_2 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 21.03.1996 року за реєстром № 1-1304, зареєстрованого в КП “Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації” 15.05.1996 року, записано в реєстрову книгу за № 570-8. На зазначеній земельній ділянці розташовані: житловий будинок А-1, д/маз. обкл. цеглою, житловою площею 60,2 кв.м., загальною площею 95,5 кв.м.: Б-1, житловий будинок, д/маз. обкл. цеглою, житловою площею 41,5 кв.м., загальною площею 68,0 кв.м., В — сарай, цегла, Г- сарай, цегла, Д — літня кухня, дер., залізо, Ж — сарай, цегла, И — вбиральня, дер., К — вбиральня, цегла, Л — навіс, Н — вбиральня, дер., О — літня кухня (ввод в експлуатацію) шл.блок, цегла, П — навіс, 1-18, І — ІІІ — споруди.
26 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування 35/100 частин домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. (а.с. 6-8).
Відповідно до п. 1.2 договору дарування 35/100 частин домоволодіння, що відчужуються за даним договором розташовані в АДРЕСА_1 . В цілому домоволодіння складається з: А-І- житловий будинок, д/маз. обкл. цеглою, житловою площею 60,2 кв.м., загальною площею 95,5 кв.м.: Б-1-житловий будинок, д/маз. обкл. цеглою, житловою площею 41,5 кв.м., загальною площею 61,6 кв.м., В — сарай, цегла, Г- сарай, цегла, Д — літня кухня, дер., залізо, Ж — сарай, цегла, И — вбиральня, дер., К — вбиральня, цегла, Л — навіс, М — сарай (тим час.) дер., Н — вбиральня, дер., О — літня кухня (ввод в експл.) шл. блок, цегла, П — навіс, 1-18, І — ІІІ — споруди, та розташована на земельній ділянці площею 678 кв.м. 
35/100 частин домоволодіння складаються з: в житловому будинку літ. А-1 квартира АДРЕСА_3 , житловою площею — 29,1 кв.м., загальною — 50,8 кв.м., літня кухня літ. Д, сарай літ. Ж, навіс літ. П, убиральня літ. Н, споруда № 18, у загальному користуванні: споруди № 2, 3, 9, АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , І, ІІ.
Кадастровий номер земельної ділянки: 1210100000:02:308:0038.
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1205036562017 від 21.07.2017 року (а.с. 10-13) земельна ділянка кадастровий номер 1210100000:02:308:0038, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 28 грудня 2009 року № 187/53, державний акт від 22 грудня 2010 року ЯЛ № 027285. 
У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1205036562017 від 21.07.2017 року, співвласниками спірної земельної ділянки без визначення часток є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . 
Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між співвласниками будинку було визначено порядок користування спірною земельною ділянкою та того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , яка є спадкоємцем після смерті останньої були власниками 1/5 частин спірної земельної ділянки у той час, як його частка у будинку, який знаходиться на цій земельній ділянці, становить 35/100 частин.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки за відсутності угоди між співвласниками про порядок користування земельною ділянкою про визначення розміру часток співвласників слід виходити з розміру їхніх часток у будинку, який розташований на зазначеній земельній ділянці, апозивачем не надано доказів того, що частка спірної земельної ділянки власником якої була ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , яка є спадкоємцем після смерті останньої.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, встановивши, що суд першої інстанції, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, у зв`язку з їх необгрунтованістю.
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню апеляційний суд наводить розрахунок нового розподілу судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи відмову у задоволенні заявлених позовних вимог колегія суддів вважає за необхідне судові витрати по справі за подання позову залишити за позивачем.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року – скасувати.
       
В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                 
                                                                       М.О. Макаров