Справа № 346/75/20 
Провадження № 22-ц/4808/460/20 
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючої                 Пнівчук О.В.
суддів:                Томин О.О., Ясеновенко Л.В.
секретаря                Петріва Д.Б., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 23 січня 2020 року, в складі судді Веселова В.М., у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу в порядку захисту прав споживачів,
в с т а н о в и в :
08 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу надувного човна фірми «Катран» (Catran), серії НОМЕР_1 та стягнення з ОСОБА_2 на його користь 9800 грн за невиконання умов договору, 5000 грн заподіяної моральної шкоди, 171,20 грн витрат на поштові відправлення, 7000 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
22 січня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на грошові кошти фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в межах заявленої суми спору в розмірі 14971,20 грн, що знаходяться на його банківських рахунках. Зазначав, що існує ризик невиконання судового рішення у майбутньому.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 23 січня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.
В обґрунтування скарги зазначив, що відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем, у нього, як в особи, яка здійснює підприємницьку діяльність може бути відкрито декілька рахунків в різних банківських установах. 
Посилання суду на той факт, що суду не надано доказів про існування належних йому грошових коштів на рахунках чи на зберіганні у банках є необґрунтованим, так як в отриманні такої інформації буде відмовлено будь-якою банківською установою, оскільки така інформація містить банківську таємницю.
На думку апелянта, невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист прав та інтересів, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Правом на подачу відзиву відповідач ОСОБА_2 не скористався.
Представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується розпискою про вручення поштового відправлення 12 березня 2020 року.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні вимог заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із що заявник не навів обґрунтованих доводів, які б давали підстави вважати, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.
З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та, що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. А у пункті 4 даної постанови роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не наведено беззаперечних підстав для забезпечення позову, а саме необґрунтована загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не доведено наміру відповідача ухилитися від виконання рішення суду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач на підтвердження заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти не надав інформації про наявні відкриті рахунки в банках, а також доказів того, що відповідач не має наміру виконувати майбутнє рішення суду.
Будь-яких доказів на підтвердження недобросовісної поведінки відповідача або загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду стороною позивача не надано, а тому вважати, що існує реальна загроза невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду не можна.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем тієї обставини, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, що є обов`язковою умовою для забезпечення позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для вирішення питання, та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Також, колегія суддів зазначає, що позивач не позбавлений можливості, навівши належну аргументацію щодо можливості утруднення або унеможливлення виконання судового рішення, повторно порушити питання про забезпечення позову.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали суду з мотивів наведених у апеляційній скарзі не встановлено, а тому апеляційну скаргу відповідно до положень ст. 376 ЦПК України слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 23 січня 2020 року залишити без зміни.
Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 18 березня 2020 року.

Головуюча                                                        О.В.Пнівчук
Судді:                                                                О.О. Томин
Л.В. Ясеновенко