Справа № 128/818/20
Провадження № 22-ц/801/1072/2020
Категорія: 19
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року	Справа № 128/818/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                Ковальчука О.В.,
суддів :                        Сало Т. Б., Якименко М. М.
за участі секретаря        Кирилюк Л. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Фермерського господарства «Ягідка» до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення,
за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Ягідка» на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області, постановлену у цій справі 06 квітня 2020 року у м. Вінниці суддею цього суду Васильєвою Т. Ю., 
В С Т А Н О В И В:
В березні 2020 року Фермерське господарство «Ягідка» (далі - ФГ «Ягідка») звернулось до суду з позовом до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення 56 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 29 від 26 лютого 2020 року, мотивуючи його тим, що цим рішенням у частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 0520655900:07:006:0097 площею 0, 12 га для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 та прийняття цієї земельної ділянки в комунальну власність територіальної громади Стрижавської селищної ради порушено право ФГ «Ягідка» на земельну ділянку, яка була відведена для будівництва кінно-спортивного комплексу і право на яку перейшло позивачу на підставі договору купівлі-продажу № 575 від 01 жовтня 2001 року.
03 квітня 2020 року ФГ «Ягідка» подало заяву про забезпечення вказаного позову, мотивуючи її тим, що Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області оскаржуваним рішенням затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 0520655900:07:006:0097, площею 0, 12 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, ОСОБА_1 та передала у комунальну власність вказану земельну ділянку. З відповіді Стрижавської селищної ради від 06 березня 2020 року позивач вбачає, що на наступній сесії сільської ради має бути прийняте рішення про передачу земельних ділянок у власність громадянам. Таким чином, на думку позивача, у разі задоволення позову, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборон Стрижавській селищній раді приймати будь-які рішення щодо земельної ділянки істотно ускладнить та унеможливить виконання рішення суду. Позивач вважає, що забезпечення позову дозволить здійснити ефективний захист та поновлення його порушених прав. Щодо зустрічного забезпечення позивач вказав, що він є власником кінно-спортивного комплексу, на який може бути звернуто стягнення.
Пославшись на викладене, позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом винесення ухвали, якою заборонити Стрижавській селищній раді приймати будь-які рішення щодо земельної ділянки кадастровий номер 0520655900:07:006:0097, площею 0, 12 га, розташованої в АДРЕСА_1 межах населеного пункту.
Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 06 квітня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погодившись із постановленою ухвалою, ФГ «Ягідка», посилаючись на порушення вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.
У поданих на апеляційну скаргу відзивах Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області та  ОСОБА_1  зазначили, що оскаржувану позивачем ухвалу вважають законною, а тому просять апеляційний суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з огляду на таке.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів, долучених до заяви про забезпечення позову, вбачається, що відповідно до листа № 522/02-6 від 06 березня 2020 року Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області надала належним чином засвіченні копії рішень, що приймались на пленарному засіданні 56 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області (а. с. 7).
У частинах першій, другій статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вказане свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.
При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 149 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Стаття 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає компетенцію сільських, селищних міських рад, зокрема, щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Вказані питання мають вирішуватися виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
За таких обставин, право здійснювати розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передавати їх у власність або користування фізичним особам, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування шляхом голосування на пленарних засіданнях ради, отже позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Стрижавській селищній раді, як органу місцевого самоврядування, приймати будь-які рішення щодо спірної земельної ділянки, що входить до її безпосередніх повноважень.
З урахуванням викладених норм права та встановлених обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що у заяві ФГ «Ягідка» про забезпечення позову не наведено обґрунтувань та до неї не додано належних та допустимих доказів у відповідності до положень статей 12, 81 ЦПК України щодо наявності обставин, які свідчать про намір сільської ради вчиняти будь-які дії щодо земельної ділянки, які виходили б за межі її повноважень, та обставин існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у випадку незастосування заходів його забезпечення.
Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем не надано доказів у чиїй власності перебуває спірна земельна ділянка та доказів наміру селищної ради вчиняти будь-які дії щодо неї, отже застосування судом заходів забезпечення позову, про які просить позивач, не є співмірними заявленим вимогам, при цьому полягають у втручанні в дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування за відсутності доказів недобросовісної поведінки його як відповідача.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції міг отримати інформацію з Єдиного державного реєстру речових прав щодо права власності на спірну земельну ділянку, оскільки відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення заяви про забезпечення позову, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказану ухвалу - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Ягідка» залишити без задоволення, ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 06 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук
Судді : Т. Б. Сало
М. М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 19 травня 2020 року.