ПОСТАНОВА
Іменем України

17 червня 2020 року 
Київ
справа №807/1672/15
адміністративне провадження №К/9901/37657/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області
на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року (суддя Гаврилко С.Є.)
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року (судді: Матковська З.М. (головуючий), Затолочний В.С., Каралюс В.М.) 
у справі № 807/1672/15
за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода»
до Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2015 року Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» (далі - КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода», Підприємство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Ужгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (правонаступником якої є Головне управління ДФС у Закарпатській області; далі - Ужгородська ОДПІ, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07 жовтня 2014 року №0013461501/2043/07-01-15-01/03344326/7551 та №0013471501/2044/07-01-15-01/03344326/7552.
Закарпатський окружний адміністративний суд постановою від 29 листопада          2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року, адміністративний позов задовольнив із тих підстав, що правові наслідки перевірки, яка визнана протиправною в судовому порядку, не можуть бути правомірними, тому, відповідно, оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Ужгородська ОДПІ звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Підприємства повністю. 
На обґрунтування касаційної скарги відповідач зазначив, що скасування наказу про призначення перевірки після її фактичного проведення не може бути достатньою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 27 березня 2017 року відкрив  касаційне провадження за касаційною скаргою контролюючого органу.
У своїх запереченнях на касаційну скаргу Підприємство вважає рішення судів першої та апеляційної інстанцій законними та обґрунтованими, тому в задоволенні касаційної скарги просить відмовити.
14 березня 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Суди попередніх інстанцій встановили, що 22 вересня 2014 року на підставі наказу від 08 вересня 2014 року № 831 Ужгородська ОДПІ провела документальну невиїзну перевірку дотримання строків сплати (перерахування) податку на додану вартість позивачем за рішенням ОДПС України про розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання від 31 липня 2013 року № 69, деклараціями з податку на додану вартість за листопад 2013 року та квітень 2014 року, за результатами якої склала акт від 22 вересня 2014 року № 2461.
Відповідно до висновків вказаного акта перевірки контролюючим органом встановлено порушення Підприємством пункту 203.2 статті 203 Податкового кодексу України, що полягає в порушенні строків сплати (перерахування) податку на додану вартість за рішенням ОДПС України про розстрочення (відстрочення) грошового зобов`язання (стаття 100 Податкового кодексу України) від 31 липня 2013 року № 69, деклараціями з податку на додану вартість за листопад 2013 року та квітень           2014 року. 
07 жовтня 2014 року на підставі акта перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення: 
- № 0013461501, згідно з яким за затримку сплати суми грошового зобов`язання в розмірі 217 286,50 грн позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20 % -               43 457,30 грн;
- № 0013471501, згідно з яким за затримку сплати суми грошового зобов`язання в розмірі 17  257,00 грн позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10 % - 1725,70 грн. 
Разом із тим, судами попередніх інстанцій також встановлено, що позивач у судовому порядку оскаржив дії відповідача щодо проведення 22 вересня 2014 року документальної невиїзної перевірки дотримання строків сплати (перерахування) податку на додану вартість за рішенням ОДПС України про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 31 липня 2013 року № 69, деклараціями з податку на додану вартість за листопад 2013 року та квітень 2014 року та наказ від 08 вересня 2014 року № 831 «Про проведення перевірки суб`єкта господарювання».
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня         2014 року у справі № 807/3066/14, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року, адміністративний позов Підприємства задоволено: 
- визнано протиправними дії ДПІ у м. Ужгороді з проведення 22 вересня 2014 року документальної невиїзної перевірки КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» щодо дотримання строків сплати (перерахування) податку на додану вартість за рішенням ОДПС України про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 31 липня 2013 року № 69, деклараціями з податку на додану вартість за листопад 2013 року та квітень            2014 року, рішення про проведення якої   оформлене наказом від 08 вересня           2014 року № 831 «Про проведення перевірки суб`єкта господарювання», в частині порушення вимог статей 77-79, пункту 2.1 статті 21, підпункту 20.1.1 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України та частини другої статті 19 Конституції України;
- визнано протиправним і скасовано наказ ДПІ у м. Ужгороді від 08 вересня 2014 року № 831 «Про проведення перевірки суб`єкта господарювання».
Верховний Суд постановою від 12 лютого 2019 року судові рішення у справі №807/3066/14 залишив без змін.
У вказаній справі суди дійшли висновку, що в разі, якщо документальні позапланові перевірки проведені не за зверненням платника податків та не в межах кримінального провадження, то податковий орган може проводити перевірку виключно у випадках, передбачених пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України. Відсутність посилання на передбачену Податковим кодексом України підставу перевірки позбавляє підприємство можливості належним чином підготуватися до її проведення, та ставить під сумнів обґрунтування висновків акта перевірки.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) обставини, встановлені судовими рішеннями в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, враховуючи що у цій справі беруть участь ті ж самі особи, що і в адміністративній справі № 807/3066/14 (правонаступником ДПІ у м. Ужгороді є Ужгородська ОДПІ), то в силу вимог частини першої статті 72 КАС України обставини щодо правомірності проведення документальної невиїзної перевірки КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» не підлягають доказуванню в межах даної справи. 
Суд зазначає, що невиконання вимог закону щодо наявності підстави для призначення та проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, відтак є самостійною підставою для скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками проведення такої перевірки.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у  справі № 826/12651/14, від 27 січня 2015 року у справі № 21-425а14 та у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №826/500/15, від 17 березня 2018 року у справі №1570/7146/12, від 24 жовтня        2018 року у справі № 808/1746/15, від 04 лютого 2019 року у справі № 807/242/14, від 11 липня 2019 року у справі № 804/8855/14, від 24 квітня 2020 року у справі №0440/5997/18.
Акт податкової перевірки як основний носій доказової інформації щодо встановлених контролюючим органом податкових правопорушень складений внаслідок проведення незаконної перевірки, а тому прийняті на підставі такого акта податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій, що з огляду на встановлені обставини у постанові Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2014 року у справі № 807/3066/14, яка набрала законної сили, невиконання контролюючим органом вимог пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Відтак, визнання протиправними дій відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача є безумовною підставою для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих за результатами такої перевірки.
Доводи касаційної скарги Ужгородської ОДПІ не спростовують правильність висновків, якими мотивовані судові рішення, та не дають підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області залишити без задоволення, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від          29 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                               І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                                   І.Я. Олендер

                                                                                                                        Р.Ф. Ханова