Номер провадження: 22-ц/813/6312/20 
Номер справи місцевого суду: 522/3471/20
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/3471/20

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/6312/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя – доповідач),
- суддів: - Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання – Бикової К.А.,

учасники справи: 
- позивач –  ОСОБА_1 ,
- відповідачі –  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси, постановлену у складі судді Абухіна Р.Д. 17 березня 2020 року, про відмову в забезпеченні позову,
встановив:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24.05.2010 року по 28.12.2019 року; 2) визнати квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 3) визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 ; 4) визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частину квартири квартири АДРЕСА_2 ; 5) стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати.
Позов обґрунтованою низкою обставин, які на думку позивачки, являються фактами проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу та придбанням вищевказаного спірного нерухомого майна у період такого проживання (а. с. 1 - 8).
Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачка подала заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири: АДРЕСА_3 ) АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_4 ) АДРЕСА_2 .
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідач має намір відчужити вказане вище спірне майно, що у разі його відчуження має наслідком утруднення або унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення вищенаведеного позову (а. с. 15 - 16).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що позивачка зокрема в прохальній частині позову, заяві про забезпечення позову помилково зазначає номер спірної квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_5 . АДРЕСА_6 саме АДРЕСА_6 . Апеляційний суд вважає указаний вище у даному абзаці номер спірної квартири ( АДРЕСА_6 ) помилково зазначеним, адже згідно зокрема описової частини позову, відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно, саме АДРЕСА_1 .
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2020 року в задоволені заяви про забезпечення позову відмовлено в повному обсязі.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю доказів намагання відповідача відчужити спірне майно (а. с. 31 - 32).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2020 року про відмову у забезпеченні позову. Ухвалити нове судове рішення, яким вжити заходи забезпечення позову, а саме – накласти арешт на квартири: АДРЕСА_3 ) АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_4 ) АДРЕСА_2 . 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції під час постановлення оскарженої ухвали були порушені норми процесуального права та матеріального права.
Апелянт зазначає, що суд не врахував тієї обставини, що у разі задоволення позову виконання рішення буде неможливе, оскільки майно вже буде належати іншій особі. Таким чином, суд першої інстанції утворює обставини щодо неможливості виконання можливого позитивного для позивачки рішення суду.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечує проти апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Оскаржувану ухвалу суду першої інстанції просить залишити без змін. Посилається на відсутність доказів намагання відповідача відчужити спірне майно. Вказує на те, що факту набуття спірного майна за спільні кошти сторін встановлено не було. 
Учасники прави про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
28.05.2020 року від адвоката Чуєвої К.О., діючої від імені ОСОБА_1 , до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивачки.
Крім того, 28.05.2020 року від ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 р., адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Між тим, клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішенні питання щодо забезпечення позову, освідомленість її учасників про розгляд справи, наявність у справі достатніх матеріалів для її розгляду, наявність клопотань сторін про розгляд справи за їх відсутності, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції вищевказаним вимогам законодавства не відповідає, виходячи з наступного.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України, згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Ухвала суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову не відповідає вищезазначеним вимогам.
В позовній заяві позивачка заявляє вимоги про: встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24.05.2010 року по 28.12.2019 року; визнання квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .
Запропонований позивачкою вид забезпечення позову, а саме – накладення арешту на спірне майно, є співмірним із заявленими останньою позовними вимогами.
Колегія суддів також приймає до уваги, що зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається посилання позивачки на те, що відповідач має намір відчужити спірне майно. Також заява про забезпечення позову містить посилання позивачки на можливе ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі вчинення подальших дій щодо реєстрації права власності на спірне майно за третіми особами.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).
Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Низкою рішень Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (зокрема рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 04.12.1995 р. та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003 р.).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що відмовляючи у задоволенні вимог вищевказаної заяви про забезпечення позову, а саме - у задоволенні вимог заяви щодо накладення арешту на спірні квартири, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, постановив необґрунтоване рішення, яке унеможливлює забезпечення реального та ефективного виконання можливого судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивачки, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що, як зазначалось вище, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог вищенаведеної заяви про забезпечення позову, а саме вимог щодо накладення арешту на спірне майно.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1  є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський
апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 17 березня 2020 рокупро відмову в забезпеченні позову - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову – задовольнити.

Накласти арешт на квартиру  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 38036175.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1328116551101.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 червня 2020 року. 

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. М. Таварткіладзе

С. О. Погорєлова