Номер провадження: 33/813/500/20
Номер справи місцевого суду: 504/4021/19 
Головуючий у першій інстанції Жовтан П. В.
Доповідач Толкаченко О. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2020 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду Толкаченко О.О., за участю секретаря судового засідання Маслова Р.Ю., захисника Морозова В.Ю., особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 31 січня 2020 року, - 

ВСТАНОВИВ:
зазначеною постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Тульчин Вінницької області, громадянин України, працює сантехником «Баутех», проживає за адресою (відповідно до протоколу): АДРЕСА_1 , 

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнутий судовий збір в сумі 420 грн. 20 коп.
Відповідно до оскаржуваної постанови суду першої інстанції, 17.11.2019 року, біля 23 год. 00 хв. ОСОБА_1 , керував автомобілем «ВАЗ 21100» д.н.з. НОМЕР_1 по а/д «Одеса-Вознесенськ» 50 км. в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку проводився в КУ «Лиманська ЦРЛ», що підтверджено висновком медичного огляду №111. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.9 «а» «Правил дорожнього руху», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену постанову суду та закрити провадження по справі в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що суд першої інстанції виніс незаконну та необґрунтовану постанову, свої висновки не мотивував належними та допустимими доказами, не викликав в судове засідання свідків, які були присутні під час складання протоколу, а також розглянув справу без участі ОСОБА_1 , чим порушив його право на захист. 
ОСОБА_1 зазначив, що суд не мав права брати до уваги письмові пояснення свідків, якщо вони не підтвердили свої показання в судовому засіданні під присягою.
Крім того, апелянт зазначив про те, що суд безпідставно проігнорував його клопотання про направлення справи за підсудністю до іншого суду. 
Більш того, матеріали справи та протокол про адміністративне правопорушення складені з істотними порушеннями, а саме:
1.В матеріалах справи відсутня довідка про те, що ОСОБА_1 раніше не притягався до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення;
2.В матеріалах справи відсутня довідка про відсторонення особи від керування транспортним засобом;
3.Протокол про адміністративне правопорушення складався за відсутності свідків;
4.Поліцейські при оформлені матеріалів та складанні протоколу керувались власними переконаннями та діяли на власний розсуд, не дотримуючись при цьому вимог чинного законодавства. 
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника Морозова В.Ю., які підтримали вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Відповідно до положень ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 послався на те, що суддя розглянув справу без його участі, тим самим позбавив його можливості надати пояснення щодо фактичних обставин справи.
Апеляційний суд вважає вказані доводи необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Частиною 1 ст.277 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
В провадження судді Комінтернівського районного суду Одеської області Жовтана П.В . справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 надійшла 26 листопада 2019 року.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується його власноручною розпискою (а.с.20). При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.
Враховуючи вимоги ч.1 ст.277 КУпАП, відповідно до якої справи про адміністративні правопорушення мають скорочений термін розгляду, який становить лише 15 днів, суддя першої інстанції 31 січня 2020 року розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду його справи, проте останній в судове засідання не з`явився, не залучив для представництва та захисту його інтересів захисника, чим за власної волі позбавив себе можливості реалізувати свої процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП.
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань». 
Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За таких обставин, апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції були допущені істотні порушення його прав, передбачених ст.268 КУпАП.
В свою чергу, відповідно до положень ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду...., а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.        
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами ....., а також іншими документами.
Згідно з положеннями ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Відповідно до п.п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху України, водій зобов`язаний за вимогою працівника правоохоронного органу пройти у встановленому законом порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №097103, відповідно до якого водій ОСОБА_1 17.11.2019 року, біля 23 год. 00 хв., керував автомобілем «ВАЗ 21100» н/з НОМЕР_1 по а/д «Одеса-Вознесенськ» 50 км. в стані алкогольного сп`яніння (а.с.4). Вказаний протокол був власноруч підписаний ОСОБА_3 , який надав пояснення, що з протоколом не згоден, так як автомобілем не керував.
Апеляційний суд зазначає, що вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, а тому визнає його допустимим доказом.
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що огляд ОСОБА_3 на стан алкогольного сп`яніння проводився в КУ «Лиманська ЦРЛ».
Згідно висновку про результати медичного огляду на стан сп`яніння №111 від 18.11.2019 року, проведеного черговим лікарем, ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння (а.с.5).
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції 17 листопада 2019 року о 23 год. 00 хв., а огляд на стан сп`яніння був проведений 18 листопада 2019 року в 00 год. 50 хв., тобто не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення, як то передбачено ст.266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженою спільним Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерством охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015 року.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 наполягав на тому, що не перебував у стані алкогольного сп`яніння, посилаючись на те, що стан його сп`яніння в передбаченому законом порядку не був встановлений, оскільки він не продував прилад, що вимірює концентрацію алкоголю.
Проте згідно відповіді наданої директором КНП «Лиманська ЦРЛ», на момент медичного обстеження ОСОБА_1 18.11.2019 року для підтвердження (або спростування) знаходження останнього у стані сп`яніння використовувався прилад для вимірювання концентрації алкоголю у видихуваному повітрі Alcotest 6510, заводський номер ARZK - 0648, виробник: Drager Safety AG & Со KGaA Німеччина, який постійно знаходиться у приймальному відділенні КНП «Лиманська ЦРЛ». 
З наданої копії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 3384-ФХ вбачається, що засіб вимірювальної техніки Alcotest 6510, заводський номер ARZK - 0648, виробник: Drager Safety AG & Со KGaA Німеччина, пройшов повірку у Державному підприємстві «Одеський регіональний центр стандартизації, метрології та сертифікації» 11.11.2019 року.
Згідно акту медичного огляду стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №111 від 18 листопада 2019 року, було проведено огляд ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за допомогою приладу для вимірювання концентрації алкоголю у видихуваному повітрі Alcotest 6510, заводський номер ARZK - 0648, результат склав 0,80 проміле та було встановлено, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Допитаний під час апеляційного розгляду свідок ОСОБА_5 , пояснив, що працює поліцейським СРПП №3 Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, та під час перебування на службі до нього подзвонив черговий Лиманського ВП та повідомив про те, що у відділені перебуває водій з ознаками алкогольного сп`яніння. Транспортний засіб знаходився біля відділу поліції. Водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру, однак він відмовився. Після цього йому було запропоновано пройти відповідний огляд в лікарні. В його присутності водій продув алкотестер, після чого лікар видав висновок про те, що водій знаходиться в стані алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд визнає неспроможними доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи довідки про те, що ОСОБА_1 раніше не притягався до адміністративної відповідальності за аналогічні правопорушення, з тих підстав, що така довідка наявна в матеріалах справи (а.с.8).
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував клопотання ОСОБА_1 про направлення справи про адміністративне правопорушення за підсудністю до іншого суду, апеляційний суд зазначає таке.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_1 31.01.2020 року надіслав до Комінтернівського районного суду Одеської області клопотання про скерування справи за підсудністю, яке, згідно резолюції судді було отримане 03.02.2020 року, тобто після розгляду справи, що унеможливило вирішення судом питання про скерування справи за підсудністю.
Між тим, враховуючи, що ОСОБА_1 , згідно власноручної розписки був обізнаний про час та місце судового розгляду та мав можливість заявити вказане клопотання під час судового розгляду, тому, на думку апеляційного суду ОСОБА_1 , не з`явившись в судове засідання не скористався своїм правом надати суду свої клопотання, а також пояснення та докази про неналежність та недопустимість доказів, на підставі яких суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд визнає вказані докази, які були дослідженні в ході апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 17 листопада 2019 року та інкримінуються ОСОБА_1 .
Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги про допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова судді районного суду, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.

Керуючись статтями 247, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Комінтренівського районного суду Одеської області від 31 січня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                          О.О. Толкаченко