Ухвала
28 травня 2020 року
м. Київ
справа № 643/8095/16-ц
провадження № 61-7951ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Харків Восток» про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Харків Восток» (далі - ТОВ «Альфа Харків Восток») про стягнення коштів за договором.
Позов обґрунтовував тим, що 19 січня 2013 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу автомобіля № 011/13А. За умовами цього договору відповідач зобов`язався передати у власність позивачу новий автомобіль марки «Audi A6 Limousin (4G201Y)», колір: Синій Авіатор «Aviatorblau Metalic», комплектація якого вказана у додатку № 1 (специфікація) до договору. Позивач зобов`язався сплатити відповідачу ціну автомобіля у розмірі 758 190,50 грн. 19 січня 2013 року позивач здійснив попередній платіж у розмірі 50 000 грн. Листами від 17 червня 2013 року та 21 червня 2013 року ТОВ «Альфа Харків Восток» повідомило позивача про готовність до передачі вказаного автомобіля та розірвання договору купівлі-продажу автомобіля через порушення позивачем зобов`язання щодо терміну остаточного розрахування за автомобіль. Листом від 27 червня 2013 року позивач звернувся до ТОВ «Альфа Харків Восток» з вимогою про обмін товару неналежної якості або повернення суми авансу за автомобіль у розмірі 50 000 грн. Проте вказаний аванс ТОВ «Альфа Харків Восток» позивачу не повернуло. Ураховуючи наведене ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ «Альфа Харків Восток» на свою користь суму у розмірі 50 000 грн попередньої оплати за автомобіль.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сплачена позивачем сума у розмірі 50 000 грн є завдатком, що видавалася відповідачу у рахунок забезпечення виконання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу автомобіля, порушення виконання якого сталося з вини позивача, тому завдаток має залишатися у ТОВ «Альфа Харків Восток». У справі не доведено порушення прав позивача як споживача.
Постановою Харківського апеляційного суду від 26 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2019 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.
У травні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом спору у цій справі є захист прав споживача шляхом стягнення з ТОВ «Альфа Харків Восток» суми авансу у розмірі 50 000 грн, як передоплата за автомобіль.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Ціна позову у цій справі становить 50 000 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн*250=525 500 грн). 
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Заявник посилається на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Наведені заявником обставини з посиланням на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, не заслуговують на увагу, оскільки таке посилання належним чином не мотивоване.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.
Зважаючи, що касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, то питання щодо поновлення строку на касаційне оскарження вирішенню не підлягає.
Керуючись частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 26 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Харків Восток» про стягнення коштів відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
                                                                                                                        А. С. Олійник 
                                                                                                                        С. О. Погрібний