СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2020 р.                                                               Справа № 922/273/20  
Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Дучал Н.М. , суддя  Гетьман Р.А. 
за участю секретаря судового засідання Мальченко О.О.
за участю представників сторін:
позивача - не з`явився
відповідача - адвокат Радигін Є.С.
розглянувши апеляційну скаргу Вовчанського підприємства теплових мереж, м. Вовчанськ (вх.№1070Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 11.03.2020 у справі № 922/273/20 (повний текст якого складено та підписано 16.03.2020 М.І. Шатерніковим у приміщенні господарського суду Харківської області) 
за позовом: публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м. Київ
до відповідача: Вовчанського підприємства теплових мереж, м. Вовчанськ
про стягнення 34227,64 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 03.02.2020 звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Вовчанського підприємства теплових мереж про стягнення боргу у розмірі 34227,64 грн., з яких: 27202,45 грн. пені, 2801,52 грн. 3% річних та 4223,67 грн. інфляційних втрат. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань щодо оплати отриманого природного газу за договором постачання природного газу № 1047/1718-КП-32 від 05.09.2017.
Рішенням господарського суду господарського суду Харківської області від 11.03.2020  у справі № 922/273/20  позов задоволено повністю. Стягнуто з Вовчанського підприємства теплових мереж (62503, Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Колокольцова, 3а; ідент. код 32447026) на користь публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідент. код 20077720) борг у загальній сумі 34227,64 грн. з яких: 27202,45 грн. пені, 2801,52 грн. 3% річних та 4223,67 грн. інфляційних втрат. Стягнуто з Вовчанського підприємства теплових мереж (62503, Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Колокольцова, 3а; ідент. код 32447026) на користь публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідент. код 20077720) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн.
Вовчанське підприємство теплових мереж, м. Вовчанськ із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення господарського суду Харківської області від 11.03.2020 у справі №922/273/20 у частині стягнутої пені у розмірі 27202,45 грн. шляхом зменшення нарахованої пені на 90% до суми 2720,25 грн., або на інший обґрунтований процент від суми пені. Стягнути судові витрати за розгляд апеляційної скарги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції надаючи правову оцінку обставинам по справі звернув увагу на викладене відповідачем у відзиві на позовну заяву в частині розгляду питання про зменшення пені тільки в частині розрахунків у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. №217, інші факти наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву в частині розгляду питання про зменшення пені були залишені без будь-якої оцінки, тому вважає, що такий розгляд справи суперечать ст. 86 ГПК України, що у подальшому привело з боку суду першої інстанції до порушень ст. 236 ГПК України та не вірному застосуванню ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, тому як фактично суд першої інстанції залишив без розгляду та поза увагою заявлене клопотання відповідача про зменшення суми пені, при цьому не надавши правової оцінки усім доказам, на які посилався відповідач при розгляді справи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.04.2020, зокрема, відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та призначено справу № 922/273/20 до розгляду на  18.05.2020.
У судове засідання 18.05.2020 представник позивача не з`явився, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що повідомлення про вручення поштового відправлення, долучене до матеріалів справи.
Враховуючи належне повідомлення учасників справи про час та місце засідання суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача, за наявними у матеріалах справи доказами.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи сторони, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні.
Як вбачається з матеріалів справи, 05.09.2017 між АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, позивач) та Вовчанським підприємством теплових мереж (споживач, відповідач) було укладено договір № 1047/1718-КП-32 постачання природного газу, відповідно до умов пункту 1.1. якого, постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.
Пунктом 1.2. договору визначено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними устаноми/організаціями.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 1047/1718-КП-32 постачання природного газу від 05.09.2017, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1235031,92 грн., про що свідчать наявні у матеріалах справи складені та підписані сторонами акти приймання-передачі природного газу за вказаний період.
Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється споживачем (відповідачем) виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому наголошує про те, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором та передав у власність відповідача природний газ вартістю 1235031,92 грн.
Натомість відповідачем, у порушення умов пункту 6.1 договору, оплату за природний газ було здійснено несвоєчасно із порушенням терміну, визначеного договором. 
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.
Цивільні зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Частиною сьомою статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України передбачено строк (термін) виконання зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Колегія суддів зазначає, що відповідач своїх зобов`язань у частині оплати за поставлений природний газ своєчасно не виконав, чим порушив вимоги частини другої статті 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.
В силу частини другої статті 20 ГК України захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.
Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Умовами пункту 8.2 договору сторони передбачили та визначили, що у разі невиконання відповідачем п. 6.1 та п. 6.6 договору, споживач сплачує споживачеві, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача та період нарахування останнім пені за зобов`язаннями з жовтня 2017 по квітень 2018 р., дійшла висновку, що відповідний розрахунок є арифметично вірним (зроблений окремо по кожному факту прострочення) та відповідає наведеним вище нормам чинного законодавства.
В свою чергу, колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені на 90%, виходячи з наступного
Так, в обґрунтування клопотання відповідач посилається на те, що зобов`язання відповідачем виконане повністю, позивачем не доведена наявність збитків, а якщо вони наявні, то останні компенсуються стягненням трьох процентів річних та інфляційних втрат, прострочення не мало тривалого часу, крім того, посилається на дебіторську заборгованість товариства, в тому числі населення, бюджетних організацій, промислових підприємств, держави по виплаті бюджетного відшкодування за надані населенню пільги та субсидії, що в свою чергу стало причиною скрутного фінансового становища.
Розглядаючи вказане клопотання відповідача, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до  ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами. Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч. 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка наявним доказам, якими заявник обґрунтовує свої заперечення.
Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
Із мотивувальної частини  рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Отже, враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що зобов`язання за договором відповідачем виконане повністю, а також приймаючи до уваги неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах, те, що основним споживачем послуг відповідача є бюджетні організації, враховуючи майновий стан підприємства відповідача, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді пені, що підлягає до стягнення з відповідача, до 50% від заявленої позивачем суми пені за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу. Таке зменшення розміру пені колегія суддів вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін. Крім того, на думку суду, пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.
Аналогічна правова позиція суду знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі № 6-1120цс15, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 703/1181/16-ц, від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц, постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №916/2283/18, від 12.06.2019 у справі №904/4085/18, постанові Великої Палати Верховного суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Зазначені обставини не були враховані господарським судом першої інстанції, що призвело до помилкових висновків про відмову у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені.
Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня за несвоєчасну оплату вартості поставленого природного газу у розмірі 13601,23 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 2801,52 грн. та інфляційні втрати у розмірі 4223,67 грн., колегія суддів зазначає наступне.  
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача, період нарахування останнім 3% річних та інфляційних втрат, дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 2801,52 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4223,67 грн. є арифметично вірними, тому підлягають задоволенню.
Приймаючи до уваги норми чинного законодавства та встановлені під час здійснення судового провадження фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про стягнення з відповідача в повному обсязі нараховану позивачем пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення пені на 50% до суми 13601,23 грн.
На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів опирається на приписи ст. 129 ГПК України. 
Керуючись ст. ст. 269, 270, п.2 ч. 1 ст. 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Вовчанського підприємства теплових мереж, м. Вовчанськ на рішення господарського суду Харківської області від 11.03.2020 у справі № 922/273/20 задовольнити частково.
Рішення господарського суду Харківської області від 11.03.2020 у справі № 922/273/20 змінити шляхом зменшення пені на 50% до суми 13601,23 грн.
Пункт 2 рішення господарського суду Харківської області від 11.03.2020 у справі № 922/273/20 викласти в наступній редакції:
"Стягнути з Вовчанського підприємства теплових мереж (62503, Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Колокольцова, 3а; ідент. код 32447026) на користь публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідент. код 20077720) борг у загальній сумі 20626,42 грн. з яких: 13601,23 грн. пені, 2801,52 грн. 3% річних та 4223,67 грн. інфляційних втрат."
В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 11.03.2020 у справі № 922/273/20 залишити без змін. 
Стягнути з публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідент. код 20077720) на користь Вовчанського підприємства теплових мереж (62503, Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Колокольцова, 3а; ідент. код 32447026) 1567,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Повний тест постанови апеляційного суду складено 25.05.2020.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    М.М. Слободін

Суддя                                                                                           Н.М. Дучал  

Суддя                                                                                           Р.А. Гетьман