ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2020 року                                                                                      Справа № 918/877/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. ,  суддя Савченко Г.І. 

секретар судового засідання Кушнірук Р.В. 

за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився 
від відповідача: Янкевич Л.Д. - адвокат. представник за довіреністю від 02.01.2020р. 
                                                     №007.2Др-18-0120
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м.Київ 
на ухвалу Господарського суду Рівненської області, постановлену 02.03.20р. суддею          Романюк Ю.Г. о 15:23 год. у м.Рівному, повний текст складено  03.03.20р. 
у справі № 918/877/19 
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м.Київ 
до   Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз", м.Рівне 
про стягнення в сумі 282 573 410,36 грн.

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 02.03.2020р. провадження у справі №918/877/19 за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"  до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" про стягнення в сумі 282573410,36грн. зупинено до набрання законної сили рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/3513/19 за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" до Національної комісії, що здійснює  державне регулювання у сферах  енергетики та комунальних послуг, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування матеріальної шкоди.
Зобов`язано сторін повідомити суд про усунення обставин, що викликали зупинення провадження у справі №918/877/19.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду. Також, одночасно з апеляційною скаргою, скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги.
Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:
- вважає ухвалу місцевого господарського суду постановленою з порушенням норм чинного законодавства;
- зазначає, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості згідно договору транспортування природного газу від 17.12.2015р. №1512000713 за надані позивачем послуги балансування обсягів природного газу. Враховуючи той факт, що відповідачем були допущені негативні місячні небаланси в липні 2018 року в обсязі 627,620 тис. куб. м., в серпні 2018 року в обсязі 630,788 тис. куб. м., у вересні 2018 року в обсязі 3 099,655 тис. куб. м., в жовтні 2018 року в обсязі 1 390,020 тис. куб. м., у листопаді 2018 року в обсязі 2 700,110 тис. куб. м., в грудні 2018 року в обсязі 3 200,221 тис. куб. м., у січні 2019 року в обсязі 3 839,208 тис. куб. м., та у лютому 2019 року в обсязі 1 500,012 тис. куб. м., позивачем були надані послуги з балансування природного газу в цих місяцях, що підтверджується відповідними первинними документами, складеними згідно умов договору від 17.12.2015р. (актами, рахунками та розрахунками вартості послуг), які були направлені на адресу відповідача (підтверджується матеріалами справи), які несвоєчасно та не в повному обсязі були оплачені відповідачем;
- стверджує, що в даній справі предметом судового розгляду є договірні відносини, які склалися між АТ "Укртрансгаз" та АТ "Рівнегаз" на підставі договору від 17.12.2015р. №1512000713, а не відносини АТ "Рівнегаз" та НКРЕКП щодо встановлення/зміни тарифу на розподіл природного газу, а тому такі відносини (між АТ "Рівнегаз" та НКРЕКП) не стосуються розгляду даної справи;
- додає, що крім того, відповідно до п.5 ч.1 ст.227 ГПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду;
- обґрунтовує, що в даному випадку відсутні перешкоди для продовження розгляду по суті справи №918/877/19 станом на сьогодні, не дивлячись на наявність справи №460/3513/19, оскільки матеріали справи №918/877/19 містять достатню кількість доказів, в тому числі, первинних документів, що підтверджують надання позивачем відповідачу послуг з балансування природного газу в липні 2018 року в обсязі 627,620 тис. куб. м., в серпні 2018 року в обсязі 630,788 тис. куб. м., у вересні 2018 року в обсязі 3 099,655 тис. куб. м., в жовтні 2018 року в обсязі 1 390,020 тис.куб.м., у листопаді 2018 року в обсязі 2 700,110 тис. куб. м., в грудні 2018 року в обсязі 3 200,221 тис.куб.м., у січні 2019 року в обсязі З 839,208 тис. куб. м., та у лютому 2019 року в обсязі 1500,012тис. куб. м., відповідно до умов договору від 17.12.2015р., визнання відповідачем отриманих послуг, які в повному обсязі до цього часу не оплачені;
- вважає, що твердження про те, що на даний час існують обставини, які унеможливлюють розгляд цієї справи, яка неможлива без встановлення обставин у справі №460/3513/19, підстав немає, оскільки суд у справі № 918/877/19 має всі необхідні докази для її розгляду по суті та прийняття рішення;
- констатує, що підстав для зупинення провадження у справі №918/877/19 до набрання законної сили рішенням по справі №460/3513/19 у Господарського суду Рівненської області не було в силу того, що в матеріалах справи зібрані вичерпні докази, що підтверджують обов`язковість здійснення відповідачем оплати наданих послуг з балансування обсягів природного газу в тому чи іншому звітному місяці, оскільки вказаний обов`язок визначений не лише умовами договору транспортування природного газу, але й положеннями Кодексу газотранспортної системи - Главою XIV;
- вважає, що посилання відповідача на нездійснення остаточного розрахунку за послуги балансування в спірний період у зв`язку з тим, що встановлений для відповідача тариф на 2014 - 2019 роки не передбачав всіх необхідних для відповідача компенсацій витрат, включених до структури, в тому числі і за послуги балансування перед позивачем є безпідставним та необґрунтованим;
- зауважує, що в оскаржуваній ухвалі Господарський суд Рівненської області не навів доказів неможливості розгляду справи №918/877/19, неможливості оцінки обставин, що мають суттєве значення для вирішення даного спору, не зазначив, у чому полягає неможливість здійснення ним перевірки законності і обґрунтованості доводів щодо порушення прав позивача внаслідок незаконних дій відповідача по стягненню заборгованості за надані позивачем послуги балансування;
- вважає, що таким чином, вищезазначене є свідченням того, що обставини, на які посилається відповідач та суд першої інстанції, не є такими що унеможливлюють розгляд справи №918/877/19, оскільки, незалежно від результату розгляду справи №460/3513/19 Господарський суд Рівненської області має достатньо правових підстав та вичерпних доказів для розгляду та вирішення по суті справи №918/877/19;
- покликається на те, що зупинення провадження у справі за відсутності достатніх підстав є порушенням права на справедливий та публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, і як наслідок - права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі;
- констатує, що винесення судом оскаржуваної ухвали свідчить про неправильне застосування та порушення Господарським судом Рівненської області норм процесуального права: п.5 ч.1 ст.227 ГПК України, а також ст.ст.73, 74, 76 ГПК України, що є підставою для її скасування.
Ухвалою Північно – західного апеляційного господарського суду від 24.03.2020р. поновлено строк на подання апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на ухвалу Господарського суд Рівненської області від 02.03.2020р. у справі №918/877/19, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 02.03.20р. у справі №918/877/19 та призначено справу №918/877/19 до розгляду на 22.04.2020р. об 10:30год..
21.04.2020р. на електронну адресу Північно – західного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надійшло клопотання від 21.04.2020р. про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням Кабінетом Міністрів України карантину з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19.
В судове засідання 22.04.2020р. позивач не з`явився.
В судовому засіданні 22.04.2020р.  представник відповідача щодо клопотання позивача про відкладення розгляду справи поклалась на розсуд суду.
Розглянувши зазначене вище клопотання скаржника про відкладення розгляду справи колегія суддів відхиляє його з огляду на наступне.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
В даному випадку скаржником не надано жодних доказів, які унеможливлюють вирішення даного апеляційного провадження в даному судовому засіданні.
Водночас, судом враховується, що у апеляційній скарзі Акціонерне товариство "Укртрансгаз" чітко викладено свою позицію щодо оскарженої ухвали суду першої інстанції.
Як вказано у Рішенні Конституційного суду України від 02.11.2004р. №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.
Застосовуючи практику Європейського суду з прав людини під час розгляду справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід зазначити, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").
Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.
Також, при розгляді вказаного клопотання судом враховано приписи ч.2 ст.273ГПК України, згідно якої апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Водночас, скаржник не скористався своїм процесуальним правом участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно з правилами ст.197 ГПК України, не заявивши відповідного клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Крім того, суд призначаючи справу до розгляду, надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а також враховуючи те, що ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 24.03.2020р. про відкриття апеляційного провадження явка учасників у справі не визнавалась обов`язковою, а також попереджено про те, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно з ч.3 ст.263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Сторони у справі були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. Однак, позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та в судове засідання не з`явився, своїх повноважних представників не направив.
Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю позивача.
В судовому засіданні 22.04.2020р. представник відповідача заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд ухвалу Господарського суду Рівненської області від 02.03.2020р. у справі №918/877/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
У відповідності до ст.ст.222, 223 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол судового засідання.
Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали оскарження ухвали, Акціонерне товариство Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" про стягнення заборгованості в сумі 282 573 410,36грн. 36 коп., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань по договору транспортування природного газу №1512000713 від 17.12.2015 року.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13.12.2019р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №918/877/19. Вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи призначено на 13.01.2020р..
В судовому засіданні Господарського суду Рівненської області 13.01.2020р. оголошено перерву до 28.01.2020р..
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 28.01.2020р. продовжено строк підготовчого провадження у справі №918/745/19 на 30 днів - до 12.03.2020р. включно та відкладено розгляд справи на 18.02.2020р..
В судовому засіданні  Господарського суду Рівненської області  18.02.2020р. оголошено перерву до 25.02.2020 року.
25.02.2020р. до Господарського суду Рівненської області від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/3513/19.
В судовому засіданні 25.02.2020р. оголошено перерву до 02.03.2020р..
02.03.2020р. від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надійшли заперечення на клопотання відповідача про  зупинення провадження у справі.
Як вже зазначалося, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 02.03.2020р. провадження у справі №918/877/19 зупинено до набрання законної сили рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/3513/19.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).
Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.
Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.
Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За приписами п.5 ч.1 ст.227 ГПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове і повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.
Отже, підставою для зупинення провадження у справі є об`єктивна неможливість розгляду господарської справи до вирішення пов`язаної справи іншим судом.
Пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі. Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Виховуючи вище викладене, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясовувати як пов`язана справа, що розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.
Згідно п.4 ч.1 ст.229 ГПК України, провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п.5 ч.1 ст.228 ГПК України, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що правовідносини щодо надання послуг з транспортування природного газу регулюються Цивільним та Господарським кодексами України, Кодексом газотранспортної системи, Законом України "Про ринок природного газу", постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали договір транспортування природного газу №1512000713 від 17.12.2015р. керуючись вимогами Закону України "Про ринок природного газу" та Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2493.
Відповідно до п.32 ст.1 Закону України "Про ринок природного газу" регулятор - це Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі НКРЕКП).
Згідно ст.4 Закону України "Про ринок природного газу" до компетенції регулятора на ринку природного газу належить затвердження та оприлюднення у встановленому порядку методології визначення тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу, методологій визначення тарифів на послуги розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу щодо газосховищ, до яких застосовується режим регульованого доступу; встановлення тарифів на послуги транспортування природного газу транскордонними газопроводами відповідно до методології визначення тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу.
Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2493. Кодекс визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України (п. 2 глави 1 розділу І Кодексу).
Пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу унормовано поняття "замовник послуг транспортування" - це юридична особа або фізична особа-підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування).
Згідно п.5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи, договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого регулятором (НКРЕКП), згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).
Враховуючи викладене, суд зазначає, що НКРЕКП встановлює тарифи на послуги транспортування природного газу, а діяльність відповідача, як суб`єкта природної монополії, здійснюється на умовах державного регулювання встановлення та перегляду тарифів на розподіл природного газу газорозподільними мережами.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору в даній справі є стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" 282573410,36грн. заборгованості згідно договору транспортування природного газу №1512000713 від 17.12.2015р., з яких: 232 114 020,47грн. - заборгованість за послуги балансування обсягів природного газу, 36 572 429,63грн. - пеня, 3 619 252,32грн. - 3% річних та 10 267 707,94грн. - сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних втрат.
Також, як свідчать наявні у справі документи та як встановлено судом, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 09.12.2019р. відкрито провадження у справі №460/3513/19 за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування матеріальної шкоди та призначено справу до розгляду.
При цьому, 25.02.2020р. до Господарського суду Рівненської області від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у даній справі до набрання законної сили рішенням Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/3513/19.
Обґрунтовуючи клопотання про зупинення провадження у справі відповідач зазначає, що встановлений НКРЕКП для АТ "Рівнегаз" тариф впродовж 2014 - 2019 років був дискримінаційним, не передбачав компенсації всіх необхідних для Товариства витрат, включених до його структури, зокрема витрат на придбання природного газу для ВТВ, є економічно необґрунтованим та позбавляє Товариство гарантованого нормативно-правовоими актами НКРЕКП права здійснювати беззбиткову господарську діяльність із розподілу природного газу.
Саме через невключення НКРЕКП до тарифу необхідних обсягів газу для виробничо-технологічних витрат у Товариства виникла заборгованість перед контрагентами АТ НАК "Нафтогаз України" та АТ "Укртрансгаз", зокрема, борг, заявлений у даній справі.
Діючий тариф на розподіл природного газу для АТ "Рівнегаз" не покриває фактичних витрат на оплату вартості послуг балансування, внаслідок чого АТ "Рівнегаз", зокрема, за 2018 та 9 місяців 2019 рік недоотримано 323 416,1 тис. грн., необхідних для розрахунків перед АТ "Укртрансгаз".
Також, відповідач покликається на те, що НКРЕКП штучно створені для АТ "Рівнегаз" умови для накопичення заборгованості перед власником природного газу АТ "НАК "Нафтогаз України" та Оператором газотранспортної системи АТ "Укртрансгаз", що призводить до збитків і неможливості подальшого виконання зобов`язань. Внаслідок таких дій НКРЕКП, у АТ "Рівнегаз" росте заборгованість з незалежних від дій та волі АТ "Рівнегаз", що ставить його та вказаних суб`єктів ринку в нерівні умови господарювання за договорами на придбання природного газу та на його транспортування. АТ "Рівнегаз" неспроможне виконувати свої зобов`язання з оплати вартості послуг балансування перед АТ "Укртрансгаз" за договором на транспортування природного газу №1512000713 від 17.12.2015р. виключно через протиправну бездіяльність НКРЕКП.
Внаслідок такої бездіяльності НКРЕКП, Товариство було вимушене звернутися із позовною заявою до НКРЕКП про визнання протиправною бездіяльності з перегляду тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Рівнегаз" у бік економічно обґрунтованого та стягнення на користь АТ "Рівнегаз" 663 953 300,00грн. майнової шкоди, яка завдана такою бездіяльністю НКРЕКП. На сьогоднішній день справа №460/3513/19 перебуває на розгляді в Рівненському окружному адміністративному суді.
Саме через те, що Державою в особі НКРЕКП не було вжито належних заходів для врахування всіх обсягів ВТВ у тариф на розподіл, у АТ "Рівнегаз" штучно виникла заборгованість перед АТ "Укртрансгаз". За таких обставин, виконання обов`язку із оплати заборгованості АТ "Рівнегаз" перед позивачем, яка стягується в межах даної справи є можливим лише за наявності - відповідної компенсації в тарифі на розподіл природного газу згідно чинного законодавства, або після компенсації неврахованих обсягів ВТВ в рамках справи №460/3513/19.
Водночас, відмічає, що заборгованість виникла у АТ "Рівнегаз" з незалежних від нього обставин і є наслідком протиправної тарифної політики НКРЕКП впродовж зазначених періодів і ці обставини мають значення для розгляду даної справи.
Дані факти не можуть бути встановлені та оцінені на підставі зібраних доказів у справі №918/877/19, разом з цим вони є предметом дослідження у вищенаведеній справі №460/3513/19, що перебуває в провадженні Рівненського кружного адміністративного суду.
Також, згідно правової позиції Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду, що викладена у постанові від 18.06.2018р. у справі №904/9781/17 при вирішенні питання щодо стягнення неустойки, суд має з`ясувати обставини щодо наявності визначених ч.3 ст.551 ЦК України підстав до її зменшення. 
Так, у зазначеній постанові вказано, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку обставинам у справі, враховує, що відповідно до ч.2 ст.216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
У відповідності до ч.2 ст.218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Згідно ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.
При цьому, судом повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Таким чином, зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про стягнення неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначність прострочення виконання, наслідки порушення зобов`язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), тощо.
Аналізуючи вищевикладене, а також предмет та підстави позовних вимог у даній справі, суд дійшов  висновку, що задоволення позову в адміністративній справі №460/3513/19 за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах  енергетики та комунальних послуг, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування матеріальної шкоди - дасть можливість оцінити обставини, на які посилається відповідач, як на підставу своїх заперечень, стосовно того, що "заборгованість у справі №918/877/19 є наслідком тарифної політики НКРЕКП", а також дозволить встановити ступінь вини відповідача при виконанні договору транспортування природного газу №1512000713 від 17.12.2015р., що має значення при вирішенні питання щодо наявності підстав до зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки у даній справі.
Водночас обставини, які підлягають встановленню судом у адміністративній справі №460/3513/19 мають значення при вирішенні спору у даній господарській справі №918/877/19, а тому зазначені справи є пов`язаними, що свідчить про наявність об`єктивної неможливості розгляду справи №918/877/19 до вирішення пов`язаної з нею справи №460/3513/19.
Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, з метою повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, сприяння учасникам судового процесу в реалізації права на доведення фактів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, беручи до уваги те, що позивачем не спростовано обґрунтувань, які покладені в основу оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зупинення провадження у справі №918/877/19 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №460/3513/19 за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах  енергетики та комунальних послуг, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною, відшкодування матеріальної шкоди.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, ухвалу Господарського суду Рівненської області від 02.03.2020р. у справі №918/877/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - без задоволення.
Керуючись ст.ст.129, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -
                       
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м.Київ залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Рівненської області від 02.03.2020р. у справі №918/877/19 - без змін.
2. Справу №918/877/19 повернути до Господарського суду Рівненської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст.287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "22" квітня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Павлюк І.Ю. 

Суддя                                                                                              Демидюк О.О.  

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.