ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" квітня 2020 р.           Справа№ 910/16652/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Алданової  С.О.
суддів:            Мартюк  А.І. 
          Зубець  Л.П. 
 
при секретарі судового засідання Позюбан А.С.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Універсам №12" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020

у справі № 910/16652/19 (суддя Балац С.В.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Яковлевої Світлани Андріївни
до Товариства з додатковою відповідальністю "Універсам №12"
про стягнення 107   164,30 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець Яковлева Світлана Андріївна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Універсам №12" про стягнення 107   164,30 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань в частині повної оплати вартості наданих позивачем послуг згідно договору про надання юридичних послуг від 02.04.2019 № 0204-1/19. Крім того, на суму заборгованості позивачем нараховано пеню та інфляційні. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 року у справі № 910/16652/19 позов задоволено частково.
Стягнуто з ТДВ "Універсам №12" на користь фізичної особи-підприємця Яковлевої С.А. основну заборгованість в сумі 78   000,00 грн, пеню в сумі 12   143,99 грн, інфляційні втрати в сумі 546,00 грн; витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. В задоволенні решти вимог - відмовлено.
Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, керуючись приписами ст. ст. 11, 509, 503, 901 ЦК України, ст. 193 ГК України та з огляду на відсутність доказів виконання відповідачем договірних зобов`язань, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. В частині вимог про стягнення пені та інфляційних, здійснивши перевірку проведеного позивачем розрахунку вказаних позовних вимог, дійшов висновку про їх часткове задоволення у зв`язку з невірністю визначення позивачем суми заборгованості станом на 21.08.2019.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТДВ "Універсам №12" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 року у справі № 910/16652/19 та ухвалити нове, яким стягнути на користь позивача основну заборгованість у сумі 33 000 грн, в задоволенні інших вимог відмовити.  
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом при невірному з`ясуванні усіх обставин справи. Так, апелянт зазначає, що на початку травня 2019 між сторонами досягнуто усної домовленості про зменшення розміру вартості послуг, а саме з травня по серпень відповідач повинен був сплачувати 10   000 грн за один календарний місяць. Відповідачем було підготовлено проект додаткової угоди № 2 до договору щодо зменшення ціни, але він так і не був підписаний позивачем. Проте, відповідач вважає, що досягненням згоди за надані позивачем послуги в зазначеній сумі є підписані між сторонами акти надання послуг від 30.07.2019 та від 30.08.2019. З огляду на проведені відповідачем часткові оплати вартості наданих послуг, на думку скаржника, заборгованість становить 33   000 грн, а саме: за травень, червень, серпень 2019 - по 10000 грн, за липень 2019 - 3000 грн.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2020, справа № 910/16652/19 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТДВ "Універсам №12" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі № 910/16652/19 в порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали.
В межах встановлених судом процесуальних строків від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі № 910/16652/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заперечуючи проти доводів апелянта, позивач зазначає, що твердження відповідача про наявність домовленостей щодо зменшення вартості послуг є надуманими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Також позивач зазначає, що у зв`язку з простроченням оплати вартості наданих послуг відповідач повинен сплати пеню та інфляційні втрати. 
За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки сторони письмово виклали свою правову позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.
Матеріалами справи підтверджується, що 02.04.2019 між Фізичною особою-підприємцем Яковлевою С.А. (виконавець за договором, позивач у справі) та ТДВ "Універсам №12" (замовник за договором, відповідач у справі) укладено договір № 0204-1/19 (далі - договір), відповідно до предмету якого відповідач доручає, а позивач бере на себе зобов`язання надавати відповідачу послуги у сфері права в обсязі та на умовах, передбачених договором (п. 1.1 договору).
Пунктом 3.1 договору визначено, що вартість послуг виконавця за цим договором становить 15   000,00 грн на місяць.
За змістом п. 3.2 договору вартість послуг визначену в п. 3.1 договору відповідач перераховує на розрахунковий рахунок позивача до 20 числа кожного поточного місяця.
Додатковою угодою від 19.04.2019 № 1 до договору пункт 3.1 договору сторони виклали в наступній редакції: вартість послуг відповідача за цим договором становить 25   000,00 грн за один календарний місяць.
Згідно наявних в матеріалах справи документів, між сторонами підписано акти наданих послуг на загальну суму 110   000 грн, а саме акти від 30.04.2019 на суму 25   000,00 грн; від 31.05.2019 на суму 25   000,00 грн; від 28.06.2019 на суму 25   000,00 грн; від 31.07.2019 на суму 25   000,00 грн; від 30.08.2019 на суму 10   000,00 грн.
Згідно виписки по особовому рахунку позивача (а.с. 22) ТДВ "Універсам №12" перераховано в якості оплати вартості отриманих послуг згідно договору № 0204-1/19 від 02.04.2019 всього 32   000,00 грн.
Фізична особа-підприємець Яковлева С.А. звернулась по відповідача з претензію б/н від 12.11.2019, в якій вимагала належного виконання замовником договірних зобов`язань та сплати 93   000,00 грн заборгованості та 11   413,60 грн пені.
Оскільки вищенаведена вимога відповідачем не була виконана, Фізична особа-підприємець Яковлева С.А. звернулась до суду з позовом про стягнення з ТДВ "Універсам №12" 93   000,00 грн основної заборгованості, 13   513,30 грн пені за період з 21.04.2019 по 25.11.2019, а також інфляційних втрат в сумі 651 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до ст. 173 ГК України, що кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Дослідивши зміст договору № 0204-1/19 від 02.04.2019, який укладений між Фізичною особою-підприємцем Яковлевою С.А. та ТДВ "Універсам №12", колегія суддів встановила, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.   
Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Згідно з статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).  
За змістом ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Вирішуючи спір у даній справі, місцевий господарський суд вірно встановив, що позивач на виконання умов договору надав, а відповідач прийняв послуги згідно актів наданих послуг на загальну суму 110   000,00 грн. Вказані акти підписані сторонами та скріплені їх печатками без будь-яких зауважень та застережень.
Доводи апеляційної скарги про те, що сторонами було узгоджено зменшення вартості наданих послуг відхиляються судовою колегією, оскільки відповідачем не було надано належних і допустимих доказів укладення між сторонами додаткової угоди до договору згідно вимог п. 7.2 договору та приписів ст. 654 ЦК України. При цьому, акти наданих послуг лише фіксують об`єм та факт наданих замовнику послуг та не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України, а відтак не можуть вносити відповідні зміні в договірні зобов`язання.  
Беручи до уваги те, що належними засобами доказування підтверджено факт надання відповідачу послуг на загальну суму 110   000,00 грн, яка лише частково ним була оплачена в сумі 32   000,00 грн, а зворотного апелянтом суду не було доведено, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ТДВ "Універсам №12" 78   000,00 грн заборгованості за договором № 0204-1/19 від 02.04.2019.
Місцевим господарським судом на підставі матеріалів справи вірно встановлено, а відповідачем належними і допустимим доказами не спростовано того, що у встановлений договором строк ним обов`язку по перерахуванню коштів не виконано, а відтак, відповідач є таким, що порушив договірні зобов`язання в частині оплати вартості наданих послуг.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Нормами ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. 
Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. 
Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п. 4.4 договору, у випадку порушення відповідачем умов п. 3.2 договору, останній сплачує позивачу пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.
Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Водночас розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).
Таким чином, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.  
Зазначена правова позиція щодо розміру обчислення пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України викладена, зокрема, в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 912/1153/19, від 30.01.2018 у справі № 910/10224/14.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З урахуванням встановлених обставин порушення відповідачем договірних зобов`язань з оплати отриманих послуг, а також з огляду на проведені відповідачем проплати, місцевим господарським судом цілком правомірно було здійснено перерахунок штрафних санкцій та інфляційних на підставі загальної суми заборгованості, визначеної згідно наявних у справі актів наданих послуг, та приписів Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», за результатами чого прийнято вірне рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені в сумі 12143,99 грн та інфляційних витрат в сумі 546,00 грн. Апелянтом переконливих аргументів щодо наявності підстав для відмови в задоволенні даної частини позовних вимог не наведено. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги про невірне з`ясування місцевим господарським судом усіх обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №   910/16652/19 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.  
Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у даній справі).
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.   1 ч.   1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний    апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Універсам №12" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №910/16652/19 залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №910/16652/19 залишити без змін.
3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з додатковою відповідальністю "Універсам №12". 
4. Справу №910/16652/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в ч. 3 ст. 287 ГПК України.  

Головуючий суддя                                                            С.О. Алданова 

Судді                                                                                А.І. Мартюк

                                                                                Л.П. Зубець