ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/801/20 Справа № 2-2572/07 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фісунов А.Л. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на частину квартири, - 
в с т а н о в и л а :

25 травня 2007 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання угоди дійсною та визнання права власності на квартиру. Просив визнати дійсною угоду — договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка відбулася 21 березня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнати право власності на 1/4 частинну квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (а.с.2).
Того ж дня, ОСОБА_6 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_7 з вимогою визнати угоду — договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , яка відбулася 20 червня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 дійсною Визнати право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (а.с.3).
Вказані позови об`єднані в одне провадження і проведена заміна неналежного відповідача ОСОБА_7 на належних — ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволені. Визнано дійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 21 березня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі визнаного дійсним договору купівлі-продажу від 21 березня 2007 року. Визнано дійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 20 червня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Визнано за ОСОБА_2 , право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі визнаного дійсним договору купівлі-продажу від 20 червня 2003 року.
З апеляційною скаргою на судове рішення звернувся ОСОБА_1 , як особа, яку не було залучено до участі у справі у суді першої інстанції, однак який вважає, що вказаним судовим рішенням вирішено питання про його права та обов`язки. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та законності позовних вимог.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони зроблені за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням вимог процесуального та з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на жило від 28.10.1998 року (а.с.8), ОСОБА_1 є співвласником об`єкту нерухомого майна — квартири АДРЕСА_1 . 
Водночас, із оскаржуваного рішення суду вбачається, що судом вирішено визнати дійсними договори купівлі-продажу, а також право власності за позивачем на частку об`єкту нерухомого майна — квартири АДРЕСА_1 .
Тобто, оскаржуваним рішенням зачипаються права та законні інтереси Скаржника, як співвласника даного об`єкту нерухомого майна (квартири). 
Згідно із ст. 358 ЦК України (ред. від 16.01.2007 р.), право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Згідно з ст. 369 ЦК України (ред. від 16.01.2007 р.), співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. 
Отже, розпорядження майном, яке є спільним і належить співвласникам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності, - можливо лише за згодою усіх співвласників. 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 30 ЦПК України в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції).
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України ( в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Як вбачається зі змісту ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції), на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Якщо позивач помилився відносно обов`язку відповідача щодо поновлення порушеного права, суд має виходити із положень ст. 33 ЦПК України та з урахуванням ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз`яснити позивачеві право на заміну неналежного відповідача.
Таким чином, суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України ( в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції) та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів.
Суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув та не вирішив питання про склад осіб, які беруть участь у справі, а саме, не з`ясував усіх співвласників спірної квартири та не залучив їх до участі в даній справі, хоча у цій справі вирішується питання про їх права та обов`язки.
Враховуючи, що на стадії апеляційного розгляду справи правила щодо заміни чи залучення відповідача не можуть бути застосовані, оскільки заміна неналежного відповідача чи залучення іншого відповідача передбачає розгляд справи спочатку судом першої інстанції, тому оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, що не позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом до належних відповідачів.
З огляду на вказане, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в частині порушення судом першої інстанції вимог процесуального законодавства у зв`язку із незалученням до участі у даній справі співвласника спірного домоволодіння, що призвело до ухвалення рішення, яким вирішено питання про їх права та інтереси.
Згідно з вимогами п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по даній справі нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.
Керуючись ст.259, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
       Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2007 року — скасувати.
       В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на частину квартири – відмовити.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді: